232 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I904. 



kulformigt afrundade grenar, hvilka voro riktade framåt 

 och bakåt i kroppens längdriktning. Utväxterna på sista 

 kroppsringen voro enkla. Hufvudet var tinludet med korta 

 uppstående hår, starkt glänsande. Fullvuxen blir larven ljus- 

 grön med en mörkare, fin ryggstrimma. Hufvudet är fortfarande 

 Ijusbrunt, fast svagare, delvis grönt. Ryggens utväxter bli 

 taggar, som i spetsen delas i tvenne ytterst fina, skarpspet- 

 sade grenar. Sista ryggringen bär hufvudsakligen enspetsade 

 taggar och den första 1 — 5-klufna d3'lika. L. omkring 15 mm. 



Biologi. 



Som nämndt började steklarna framkomma den 4 maj 

 innevarande år. Kanske något tidigare än i det fria. De hade 

 under vintern stått ute och intogos i insektariet i medio af 

 april. Temperaturskillnaden mellan det fria och insektariet 

 torde vara synnerligen obetydlig, så att steklarna i alla hän- 

 delser ej ha kunnat komma så särdeles många dagar för 

 tidigt. För att kunna observera äggläggningen m. m. insläpp- 

 tes de genast på en jordgubbsplanta under en glascylinder. 

 De voro alla honor. Nästan omedelbart började de under- 

 söka bladen, sprungo lifligt omkring, med antennerna i stän- 

 dig rörelse. Här och h var gjorde de en liten undersökning 

 med sågen, tydligen i afsikt att lära känna bladytans fasthet. 

 Slutligen tycktes de bestämma sig för ett ännu ej utvuxet 

 blad och några bladknoppar, och på dessa höllo de sig seder- 

 mera så godt som uteslutande. Blott en och annan lade ägg 

 på de större bladen. Orsakerna till att de unga bladen voro 

 mest frekventerade torde kunna bero på tvenne omständig- 

 heter. Dels hade på dessa öfversidans epidermis ännu ej 

 blifvit så fast, och dels voro dessa ännu hopvecklade blad 

 synnerligen lämpliga att få fotfäste på. När en stekel syntes 

 vilja såga i något af de större bladen, skedde detta alltid längs 

 kanten af bladet, aldrig midt på ytan. Med ena sidans ben 

 grep stekeln ett fast tag i själfva kanten, och med andra sidans 

 ben arbetade insekten sedan länge och väl, innan den fick ett 

 säkert grepp i någon liten upphöjning eller spricka i ytan. 

 Som regel sågade steklarna i bladets öfversida och längs kan- 

 terna. Blott i ett enda fall iakttog jag en stekel såga i undersidan. 



