44 EXTOMOLOGISK IIDSKRIFT 1905. 



hamras ägare, fabrikör Ekenberc, lagt sig särskildt vinn om, 

 att taga reda på, om verkligen småfåglarna ledo men af be- 

 sprutningen. Fåglarna voro äfven ytterst talrika i trädgården, 

 hvarför man också har anledning fästa särskildt afseende vid 

 detta uttalande. Inga skador på frukt eller gröna delar hade 

 heller iakttagits. Bladlöss hade varit allmänna, särskildt på 

 gurkor, men till följd af omsorgsfull besprutning och beskäring 

 hade de dödats. Besprutning med kvassin ansågs vara det 

 bästa medlet. Ehxberg berättade ett par ganska betecknande 

 historier. På ett ställe hade man ej sprutat, emedan frun i 

 huset var rädd för förgiftning, på ett annat hade man ansett 

 medlet för dyrbart! Herr Ehxberc ansåg kransningen vara af 

 mindre betydelse, en omsorgsfull besprutning i rätt tid var 

 det enda, som hjälpte. En person i trakten hade underlåtit 

 alla åtgärder, då han ansåg, att härjningen skulle vara slut 

 efter tre år. I år stod emellertid hans trädgård för fjärde 

 gången kaläten. 



Könnbären voro i trakten kring Södertelje, så vidt assi- 

 stenten hade tillfälle se, blott lindrigt angripna. 



Följande dag den 1 1 oktober besöktes Mariefred och fö- 

 retogs därifrån en utfärd till Hernön och till Näsby egendom. 



Först besöktes Hernön, hvars arrendator hade talrika både 

 äldre och yngre fruktträd, men alla syntes mer eller mindre 

 vanskötta. Här hade ej varit någon skörd på tre års tid, 

 men »nästa år skulle det bli frukt», det var hans fasta öfver- 

 tygelse. Några moderna hjälpmedel mot »masken» hade han 

 ej proberat. Det var för besvärligt, och dessutom trodde han 

 hvarken på den ena eller andra metoden, och här liksom mån- 

 genstädes var det den oförfalskade, naiva »tron», som var 

 den bestämmande. Äfven i många andra afseenden tycktes 

 man här vara behärskad af öfvertygelsen, att om blott väx- 

 terna finge sköta sig själfva, skulle de nog gifva skörd ändå. 



Från Hernön ställdes färden till Näsby stora gods, hvars 

 trädgårdsmästare, C. J. Axi.ixc, däremot var lifligt intresserad 

 för allt, som kunde göras för fruktodlingen. Men här åter- 

 funnos de gamla stötestenarna. Midt i fruktträdgården stodo 

 höga lindar och lummiga buskager, de svåraste hindren för 

 ett effektivt besprutningsarbete. Dessutom var frukten uteslu- 



