i.ami'a: rékättelsk till landtisruksstvrklskx 1904. 45 



tände afsedd för gårdens eget behof, och till följd däraf var 

 det ej så noga med de friplanterade fruktträden, frukthusen 

 skänkte alltid tillräckligt af den ncidvändiga dessertfrukten. 

 Några omfattande åtgärder hade af dessa anledningar ej vid- 

 tagits af trädgårdsmästaren. Han hade gjort några halm- 

 kransar och tjärat dem, likaledes pappgördlar med tjära, men 

 samtliga voro odugliga, då tjäran naturligtvis torkat. Lim an- 

 sågs af vederbörande vara för dyrt, hvarför han ej fått till- 

 fälle pröfva dylikt. Frostfjärilarna hade ännu ej synts till i 

 parken, då de däremot vid Gripsholm varit ytterligt talrika 

 enligt direktör Jonssons utsago. 



Till anläggningen vid Näsb}- hörde en mängd växthus, nästan 

 alla af äldre typ, men såväl vindrufvor som persikor, aprikoser, 

 tomater och dylikt hade gifvit en synnerligen riklig skörd och 

 dittills varit i det närmaste fria från skadedjur. Egentligen 

 blott ett persiketräd var något angripet af spinn och sköldlöss. 



Bärbuskarna hade varit relativt fria från skadeinsekter, 

 blott en och annan krusbärsbuske hade besvärats af krus- 

 bärsteklar. 



Såväl å Hernön som kring Näsby undersöktes rönnarna. 

 Bären tycktes vara tämligen rikligt angripna, men dock ej i 

 så hög grad som i trakten kring Stockholm. 



Den 12 oktober besöktes Gripsholms storartade fruktträd- 

 gård. Besprutningsresultatet ansågs vara synnerligen tillfreds- 

 ställande. Fruktskörden hade blifvit öfver förväntan stor i 

 förhållande till anläggningens ålder. Några som helst skador 

 till följd af besprutningen hade ej fönnärkts. Nu på hösten för- 

 märktes just inga skadeinsekter. Endast plommonträden voro 

 fortfarande delvis infekterade af en hladlus, Hyaloptcriis prn /ii 

 Fabr., och ett par mindre päronträd af ^;70/!>/(vrs/»/;'/PAGENST. 

 Rönnbären voro helt obetydligt angripna. 



Samma dag afreste assistenten till Strengnäs, hvarifrån 

 på eftermiddagen gjordes en utflykt till Ulfhäll. Trädgården, 

 som var ganska stor, låg inbäddad mellan höga och gamla 

 parkträd, till följd hvaraf besprutning var alldeles omöjlig. 

 Limning med vagnsmörja och tjära hade försökts, men utan 

 märkbart resultat, de gamla parkträden levererade ständigt nya 

 trupper. Och trots upprepad begäran om gallring af träden 



