62 KNTûMOLOcaSK. IIDSKRIFT 1905. 



planta märkes lätt därpå, att bladen gulna. Drager man upp en 

 starkt angripen sådan, stannar vanligen den nedre ruttnade delen 

 af löken kvar. 



För att söka hindra de flugor, som utkläckas ur de i jorden 

 öfvervintrade pupporna, att komma upp, hör löklandet antingen 

 på hösten eller tidigt om våren djupgräfvas samt sedan, så godt 

 ske kan, hållas tillpackadt i ytan. Fröet bör ej sås tjockt, så att 

 gallring blir nödvändig, ty jorden luckras därigenom i ytan, och 

 detta underlättar flugornas äggläggning och de späda larvernas 

 rörelser. 



Jag anför här ett exempel på, hur man i England går tillväga 

 för att hindra insektens angrepp å plantorna. Väl brunnen krea- 

 turspillning utbredes öfver det blifvande löklandet antingen på hösten 

 eller tidigt om våren och nedgräfves, hvarefter beredningen för 

 sådden företages vid lämplig tid. Fröet nedlägges i rader med vid 

 pass en fots mellanrum, och sedan utströs ymnigt en blandning af 

 4 del. gammal drifbänkjord, två delar sot och lika delar spisaska, 

 hvarefter jorden tillpackas. 



Man uppger äfven, att spillning efter dufvor, gödselvatten och 

 urin, hälst efter svin, skola vara utmärkta gödslingsmedel för lök, 

 emedan de afhålla flugorna från att lägga äggen på plantorna, som 

 för dem blifva motbjudande, äfvensom att de i löken befintliga 

 larverna ej tåla nämnda ämnen. 



Sot, kolstybb och isynnerhet gaskalk, som legat i fria luften 

 någon tid, äro äfven skyddande, likaså öfverstrilning med såpvatten. 

 Öfvergödsling kan äfven rekommenderas, då plantorna därigenom 

 få ökad växtkraft och bättre motstå angrepp. 



Ett verkligt och dödande utrotningsmedel skall paratinolja vara. 

 Den kan användas antingen blandad med sand, som utströs på lök- 

 sängarna och efterföljes af grundlig vattning, eller ock blandad med 

 vatten, som under fuktig väderlek strilas öfver jorden ett par gånger. 



Säkraste medlet, om ock något besvärligare, blir dock att gräfva 

 upp och förstöra alla gulnade och angripna lökplantor, innan larverna 

 lämnat dem och inträngt i den omgifvande jorden. Plantorna må 

 ej med handen uppryckas, ty då kvarstannar den nedersta och 

 ruttna delen af löken jämte en mängd larver i jorden, och arbetet 

 blir till ringa nytta. Genom detta förfarande minskas eller i bästa 

 fall tillintetgöres nästa generation af flugor, och löksängen får vara 

 i fred, såvida ej påhälsningar af flugor från närliggande trädgårdar 

 komma att äga rum. I trakter, där lökflugan är besvärlig, borde 

 därför alla lökodlare öfverenskomma om, att vidtaga utrotningsåt- 

 gärder eller i värsta fall för ett eller ett par år afbryta all odling 

 af denna växt. 



