84 ENTOJNIOLOGISK IIDSKRIFT I905. 



under jordklimpar, lof m. m. och förbises då lätt. Knappt har 

 dock solen spridt ljus öfver trakten, förr än de åter visa sig, ätande 

 al den omgifvande grönskan. Med andra stadiet blifva de lifligare, 

 skarorna tillväxa genom tropparnes sammanslagning och kunna 

 redan nu vara oerhörda, hungern tilltager, och hvad som förut 

 ofta försmåtts, blir dem nu en välkommen föda. Dock ty de sig nu fort- 

 farande under natten gärna tillsamman för ömsesidigt skydd. Med 

 tredje stadiet inträffar en stor förändring, i det att larverna efter 

 att hatva sköflat allt kring sig börja sina beryktade vandringar, 

 som vidare fortsättas under det fjärde. Ännu utan flygförmåga 

 tåga de fram halft hoppande, halft löpande. Tåget rör sig med 

 en hastighet af ända till I, y kilom. i timman, under ogynnsamma 

 förhållanden åtminstone 3,5 km. om dagen. 



Det är förnämligast under de heta timmarne på dagen de äro 

 i rörelse, och skarorna kunna nu täcka hela mils ytor; de äro på 

 sina ställen hopade i flera tums lager öfver hvarandra och lämna 

 efter sig ett kalt, öde land, den nakna marken. Plågade af hunger 

 äta de ej blott verkliga födoämnen, gräs, blad och dylikt utan 

 angripa nästan allt, hvad deras käkar kunna krossa: bark, hudar, 

 gamla skor, filtar, gardiner, täcken o. s. v. samt till icke ringa grad 

 sina egna svagare kamrater. 



Det är synnerligen terrängens beskaffenhet, temperatur och ljus 

 samt larvernas storlek, som inverka på dessa tågs hastighet. Ju 

 ödsligare det land är, som larverna ha att passera, ju hastigare 

 påskynda de marschen för att uppnå bättre trakter samtidigt med, 

 att de med större lätthet förflytta sig. Varmt och soligt väder gör 

 dem därvid lifligare och mer begifna att hastigt röra sig, och deras 

 större utveckling gör det mekaniskt möjligt att hastigare förflytta 

 sig. Deras förmåga att uppspåra föda är dock ej stor, och de 

 passera stundom helt nära frodiga fält för att, då sådana sedan 

 af en händelse komma i deras väg, med glupskhet kasta sig öfver dem. 



Slutligen är larven färdig för sin sista förvandling, till be- 

 vingad insekt, och uppsöker i känslan af den fara han härun- 

 der är utsatt för, ej minst från de omgifvande kamraterna, en 

 skyddad plats, vanligen uppkrupen på något utskjutande föremål, 

 detta äfven för att vingarne skola fritt kunna utveckla sig; och så 

 en vacker morgon vid frisk bris höja de sig i ständigt växande 

 skaror, kretsa kring i luften, stiga allt högre och styra så bort 

 från sin fosterbygd för att aldrig mer återse den. 



Som nämndt hafva gräshoppornas vandringar under olika för- 

 hållanden olika karaktär, hafva sin grund i olika förutsättningar 

 och åsyfta olika mål. De skaror, som nu gifva sig af, och hvilkas 

 tåg tagit sin egentliga början vid äggens kläckningsplatser och in- 

 ledts med de ännu ej flygkunnige larvernas allt mer sig förenade 

 skaror, kallas > vintersvärmar», och färden gäller uppsökande af 



