SVENSK INSEKTFAUNA. 

 11. 



ELFTE ORDNINGEN. 

 TW^MNGAR. DIPTERA. 



Tvåvingarna utgöra en mycket artrik men tämligen lik- 

 artadt organiserad insektsordning. I Sverige torde öfver 3,000 

 arter vara bekanta. 



Hufvudet är mycket rörligt, försedt med stora facettögon, 

 ofta äfven med punktögon. Antennerna äro af växlande be- 

 skaffenhet. Mundelarna äro sugande och ofta äfven 

 stickande. Hufvudsakligen af underläppen bildas ett ränn- 

 formadt sugrör, i hvilket de öfriga mundelarna, hos former 

 där sådana finnas, ligga inneslutna, bildande fina stickborst. 



Mellankroppens tre leder äro sammansmälta med hvar- 

 andra till en ryggsköld. Stundom antyda tvärfåror, hvar sam- 

 mansmältningen ägt rum. Mellan vingarnas bas finnes en 

 kullrig, tresidig eller halfmånformig bildning, som kallas sku- 

 telien. Vingarna äro två, hinnaktiga, motsvarande öfriga 

 insekters främre par. Det bakre paret har hos tvåvingarna 

 förvandlats till de s. k. svängkolfvarna, små knopplika, 

 skaftade bildningar, som sannolikt äro något slags sinnesor- 

 gan. I ett fåtal fall saknas vingar alldeles. 



Bakkroppen består af 9 leder, af hvilka sällan alla äro synliga. 



Tvåvingarna undergå fullständig förvandling. 

 Larverna äro af olika utbildning. Några äro försedda med 

 tydligt hufvud; flertalet saknar h varje antydan till sådant. 

 Egentliga hen saknas hos larven och ersättas af borst eller 

 borstklädda vårtor. Puppan är antingen naken eller innesluten 

 inom larvhuden. Det är hufvudsakligen genom olikheter i för- 

 puppningen, som tvåvingarnas båda underordningar utmärka 

 sig från hvarandra. 



