SJÖSTEDT-. ZOOLOGISK RESA TILL OSTAFRIKA. 1 57 



skjutande Andropogon, hvaraf olika arter betäcka olika områden, 

 skiljas dessa höga gräsöar af andra under och strax efter regntiden 

 uppspirande spädare snart bortdöende grässlag, en hel här legu- 

 minoser och med dem samtidigt blommande convolvulacéer, hvilka 

 genom sin färgprakt förläna taflan en anslående prägel. 



Jämte grässtäpperna spela trädstäpper en framstående roll inom 

 bårgets lägsta zon. 



De på dessa områden glest spridda, till utseendet likartade 

 träden, mellan hvilka stäppen med sitt här knappt brösthöga gräs 

 fortfarande utbreder sig, stå på regelbundna, tämligen ansenliga afstånd 

 Irån hvarandra liksom planterade at människohand. Deras höjd är ringa, 

 4 — 6 meter, och det hela erinrar om en förvildad park eller frukt- 

 trädgård. Där är botanisternas eldorado, och på ingen annan plats 

 i dessa trakter möter ögat en sådan blomsterprakt som här. Den 

 ena växtgenerationen följer efter den andra växlande under de 

 olika årstiderna: först skjuta lökväxterna upp med det inbrytande 

 regnet, hvarpå gräs, örter och slutligen buskartade växter följa, 

 alla bildande en allt högre, sammanhängande matta, smyckad af 

 den brokigaste färgprakt. 



Men allt mer brännande och utpinande falla solens strålar på 

 den, örterna förvissna, och endast gula, torkade hopar af samman- 

 fallet gräs kvarstå, hvaröfver träden höja sina glesa, spridda kronor. 



En annan för vissa områden inom denna zon karaktäristisk 

 växtformation är buskstäppen bildande liksom en låg urskog, i det 

 att kronorna tätt hopslående ej blott fläta sig in i hvarandra utan 

 äfven genom lianer äro förbundna till täta massor. 



Då man genom denna långsamt stigande zon nått omkring 

 1,000 meter öfver hafvet, uppträder en vegetation af typiskt olika 

 beskaffenhet, sträckande sig till omkring 1,250 meter, det är Kili- 

 mandscharos andra zon: »blandskogen». 



Grunden till denna förändring synes vara den starkare neder- 

 börd, som här härskar, uppgående till omkring 1,165 mm. Mer än 

 halfva himlen är här i medeltal ständigt betäckt med moln till och 

 med vid middagstiden, och ofta äro täta dimmor lägrade öfver trakten. 



Taga vi denna zon i närmare betraktande, finna vi, att den, 

 såsom det var att vänta, utvecklat sig från den underliggande träd- 

 stäppen, i det att träden under de förändrade klimatiska förhållan- 

 dena kommit till rikare utveckling, växt tätare tillsammans för att 

 dock mellan sig gifva plats för bladrika buskager. På vägen uppåt 

 mötas först lägre träd af förut kända slag, med glesare bladverk; 

 därpå skjuta resligare träd i höjden, kronorna blifva tätare, mera 

 saftigt gröna och man inträder så i verklig skog med genom de 

 öfverhängande kronorna beskuggad mark. Stäppens torniga under- 

 skog liksom det höga gräset ha försvunnit för att lämna plats åt 



