TÙM.GREN: ur den mod. prakt. ENT. litteraturen. III. 163 



ren [Carpocapsa pomonclla L.) verkar. Att åtskilliga andra 

 »svåra skadedjur» oaktadt intensiva angrepp ej alltid för- 

 hindra en god skörd påvisas äfven, så t. ex. beträffande de 

 svarta lössen på boiidbönor, bokbladmincraren [Orchestes 

 fagi L.) samt blodliiscn. 



Ännu intressantare är kapitlet om anlag hos växterna 

 och däraf följande mottaglighet eller predisposition för insekt- 

 angrepp. Nutidens phytopathologer torde vara delade i tvenne 

 vidt skilda läger. De teoretiskt bildade, som anse utan vidare, 

 att hvarje växt, som angripes af en insekt, blir häraf mer 

 eller mindre skadad, samt de med praktisk erfarenhet, som 

 hålla på, att växterna blott skadas, då de äro därför af en 

 eller annan anledning disponerade. Den senare riktningen bi- 

 träder utan tvekan förf. Man skulle kunna skilja på tre slags 

 anlag, af hvilka ras- eller sortaiilagcii kanske böra ställas i 

 främsta rummet. Exempel härpå lämnar t. ex. vinrankan, i 

 det den europeiska formen är betydligt mera utsatt för phyl- 

 loxeran än den amerikanska. I Amerika känner man vidare 

 blodlusimmuna äpplesorter, och likaledes angriper San José- 

 sköldlusen ej alla slags äppleträd. Svarta körsbär angripas 

 ofta mer än de röda af körsbärflugan, många andra exempel 

 att förtiga. Möjligt är, att rasanlagen variera på olika lokaler. 

 Individuella eller pathologiska anlag äro äfven att beakta. 

 .Sådana uppkomma genom ålder, yttre skador, olämpliga göds- 

 lingsmedel eller växplatser m. m. Exempel lämnar t. ex. 

 blodlusen, som hellre angriper kräftsjuka träd än friska sådana, 

 vidare spaljerträd, som i regeln äro mera utsatta för insekt- 

 parasiter än fristående, normalt vuxna träd. Lokala anlag 

 äro betingade af växplatserna och därmed sammanhängande 

 klimatologiska olikheter samt olikheter i jordmånen. 



Det är emellertid klart, att det oftast möter synnerligen 

 stora svårigheter att bedöma, i hvad mån dessa »anlag» äro 

 medverkande i en insekthärjning och desto svårare, som 

 mycket väl samtliga dessa anlag kunna vara med i spelet. 

 Men att man ej får lämna dessa frågor obeaktade är natur- 

 ligt, då det gäller att bedöma utrotningsmedlens verkan m. m. 

 Lika tydligt är också, att ej alla insekter stå i beroende eller 

 röna inflytande af dessa »anlag», hvarpå t. ex. kålfjäriln väl 



