A. roman: om LAPPLANDS ALPINA ICHNEUMONIDFAUNA. löl 



så att en öfversikt af faunan kan lämnas. För några be- 

 stämningar har jag att tacka provinsialläkaren dr H. Norden- 

 ström i Linköping. 



För vår alpina ichneumonidfauna gäller som allmän regel» 

 att den består af lågt stående former. Som fortsättningen 

 kommer att visa, finnas alla de fem hufvudgrupperna repre- 

 senterade i morfologiskt mera indifferenta former. Ännu ett 

 allmänt drag är den ringa kroppsstorleken, som relativt sällan 

 öfverstiger 10 mm i längd. Orsakerna härtill kunna knappt 

 vara andra än det kalla klimatet och den korta utvecklings- 

 tiden. Hvad den senare beträffar, må man ihågkomma, att 

 den 9 månader långa vintern redan i sin början stelfryser alla 

 öfvervintrande insekter, så att larver och puppor ligga absolut 

 oförändrade ända till snöns afsmältning; först då är det dem 

 möjligt att fortsätta utvecklingen. ^ 



Som ofvan nämndes finnas alla de fem Gravenhorstska 

 hufvudgrupperna, af W. H. Ashmead (Classification of the 

 Ichneumon flies, 1900.) uppfattade som underfamiljer, repre- 

 senterade i de lappska fjällen. Deras inbördes formrikedom 

 torde bäst framträda i en mera detaljerad öfversikt, som tillika 

 för kännaren ger den möjligast konkreta bilden af ifrågava- 

 rande fauna. Början göres då enligt bruket med underfam. 

 Ichncumoninœ, som i de tropiska skogsområdena, särskildt 

 Amerikas, är rikt och elegant representerad. Äfven de tem- 

 pererade skogarna hysa en mångfald former, men på alpint 

 område finnas blott få. Den största jag funnit, tillika den 

 största alpina ichneumoniden, är Ichneumon liitcipcs Wsm. 

 {Amblytdcs alpcstris Hcn); mitt enda exemplar, en hane, som 

 fångades på Nuoljafjället vid Torneträsk, strax ofvan träd- 

 gränsen, är 15,5 ^"^- långt. Honan till denna sannolikt ute- 

 slutande alpina art (enligt Bertho.mieu's monografi funnen i 

 Frankrike, Schweiz, Tyskland och Tyrolen) tror jag vara den 

 från Dovre (Kongsvold, alltså i björkregionen) beskrifna /. 

 Nordcnströmi Thn. Den minst sällsynta arten är /. vulnc- 

 ratorhis Zett., isynnerhet hanen. Jämte dessa har jag blott 

 funnit ett par former af de små s. k. Piieitstici. De flesta 

 af Holmgrens och Thomsons nordliga arter af denna under- 

 familj tillhöra tämligen säkert barrskogen. 



