AURIVII.LIUS: SVENSK INSKKTF AUNA. I3; I; 3-6. 



fläckar; framvingarne isynnerhet \-id fram- 

 kanten brunskuggade, vingribbor gulbruna. 

 17 — 20 mm. — Hall.: Särö (Westring); s. 



Lefnadssätt okändt. Filrckomsten hos oss af 

 denna, annars endast i Medclhafsländerna funna art, Fig. 78. Frainvinge 

 är af synnerligt stort intresse (jfr ScHÖVEN, Ent. af en ScoHa. 



Tidskr. 9. p. 109— I iS. 1888). 



FEMTE FAMILJEN. 

 SPINDELSTEKLAR. MUTILLID/E. 



Ögon jämförelsevis små, korta, rundade; kinderna därför 

 oftast långa. Mandiblerna i spetsen med 2 — 3 tänder. Hals- 

 sköldens sidohörn nå hos hanen fullständigt upp till de stora 

 vinglocken; dess bakkant är vinkligt eller bågformigt urringad. 

 Efterryggen tämligen kort. Framvingar ej veckade, försedda 

 med 2 — 3 kubitalfält. Bakkroppens andra bukled genom en 

 djup tvärfåra skild från första leden. 



Hanar: Mngade ; antenner 13-ledade, långa. Bakkroppen 

 består af 7 simliga leder. 



Honor: O vingade, mycket lika myror, från h vilka de dock 

 genast skiljas genom första bakkroppsleden, som är af vanlig 

 form. Antenner 12-ledade, på torra exemplar vanligen mer 

 eller mindre inrullade. Bakkroppen består af 6 synliga leder. 



Äfven spindelsteklarne tillhöra egentligen varmare länder 

 och äro hos oss endast företrädda af fyra arter. 



Föda: Hanarne träffas pä blommor, där de suga honung, men honorna 

 torde såsom utbildade kna]i])ast förtära någon föda. 



Lefnadssätt: Man känner ännu föga om spindelsteklarnes lefnadssätt, 

 men hvad man vet synes visa, att de på liknande sätt som dolksteklarne upp- 

 söka sitt byte, där det lefver, samt lägga sitt ägg därpå utan att föra det med 

 sig till någon af slekelhonan gräfd kammare. Detta förfaringssätt betingas 

 ock af, att spindel>teklarnas lionor sakna vingar. Bytet förlamas, innan ägget 

 lägges. Med undantag af Meihoca synas alla öfriga parasitera hos gadd- 

 steklar. 



