AURIVILLIUS: SVENSK INSKKTFAUNA. 1 3: i; 3 — 6. 239 



SJÄTTE FAMILJEN. 

 PLANKSTEKLAR. SAPVGID.E. 



Antenner ganska långa, groft byggda, mot spetsen mer 

 eller mindre förtjockade, föga böjliga, fastade nära pannans 

 midt. Ögonen med ganska stor inskärning på insidan. Kin- 

 derna korta. Halsskölden stor, framtill tvär, baktill svagt ur- 

 ringad; dess sidohörn blifva därföre korta, men nå fullstän- 

 digt upp till vinglocken. Efterryggen är medelmåttigt stor 

 och sluttar sakta bakåt. Bakkroppen är bredast vid eller 

 något bortom midten, hålles rakt utsträckt och kan ej såsom 

 hos de flesta andra gaddsteklar böjas nedåt mot undre sidar 

 af kroppen; dess buksida är starkt kullrig och saknar tvär- 

 fåror. Framvingarne med ett radialfält, 3 kubitalfält, 2 disk- 

 fält och stort vingmärke. Bakvingarne med tydlig rotflik. 

 Höfterna hopstående. Benen släta, oväpnade; mellantibierna 

 med '2 sporrar. 



Arterna af denna lilla familj hafva ett så egendomligt ut- 

 seende (fig. 86), att de ej kunna förväxlas med några andra 

 gaddsteklar. 



Hane: Antenner längre, 13-ledade. Bakkroppen med 7 

 synliga leder. Munskölden gul. 



Hona: Antenner kortare, 12-Iedade. Bakkroppen med 6 

 synliga leder. Munskölden svart eller endast med gula fläckar. 



Larven är ej känd. 



Lefnadssäli: Planksleklarne träffas dels på blommor dels pa grind- 

 stolpar, plank och väggar, i hvilka bin af släktena Osmia och Hcriades hafva 

 sina bon, och lefva helt säkert på bekostnad af dessa bins larver. 



Blott ett släkte. 



1 .Sikt. Sapyga Latk. 

 Artöfversikt. 



I . Hanar, 



A. Antennernas bada sista leder svarta, starkt uppsvällda, betydligt tjockare 

 än de föregående îfig. 85); den sista lika stor som den näst sista, båda med 

 en djup fåra på undre sidan; lederna (3 — )4 — ii, under gula. Ögonviken 

 enfärgad, svart. Rygglederna 2 — 4 med gula sidofläckar. Halsskölden 

 enfärgad, svart. I. S. daviconiis. 



