8 
saa ind i et Land, som var hyllet i Taage, men hvor han 
alligevel skimtede enkelte Omrids. Han var vel ikke klar 
over ret meget af det, han saa, men noget havde allerede 
begyndt at tage faste Former for hans Blik. Jeg tror, at 
hans „Tachinstudier“ (Vid. Medd. fra Dansk nat. For. 
Bd. 69. 1918) er et lille Forsøg paa at klare for sig selv 
og andre, noget af det han saa, ligge bag ved Taagen, 
og det er min faste Overbevisning, at han, hvis han 
havde faaet Lov at leve, vilde have brudt nye Baner ind 
i Snylternes mærkelige Rige. Kan ogsaa hænde, at de 
høje Guder tog ham bort, fordi han havde begyndt at 
pille ved et Forhæng, der endnu ikke maatte løftes. 
En Ting ved hans Arbejde kan jeg dømme om, nemlig 
om hans Evne til at faa næsten det utrolige ud af seiv 
det ringeste Materiale. Jeg havde ofte Lejlighed til at 
følge hans Arbejde med f. Eks. Sommerfuglelarver og 
Tachiner paa ganske nært Hold. Det kunde hænde, at jeg 
havde fuldført en Klækning, og at Materialet var sparsomt, 
naar jeg bragte” ham det. Det kunde ske, at jeg bare 
havde en enkelt gammel, fel Larvehud af Verten, om 
hvilken jeg mente, at den kunde han da umuligt faa noget 
ud af. Men naar der var gaaet et Par Dage fik jeg et 
Kort om, at nu var den Sag i Orden, og lenge varede 
det saa heller ikke, for han viste mig Tegning og Beskri- 
velser. Han var paa dette Omraade den fuldendte Kunstner, 
og der vil sikkert gaa lange Aar, inden der kommer 
nogen, der driver det saa vidt i teknisk Kunnen som han. 
Skade, at han slet intet har meddelt om sin Teknik, 
og Skade, atingen af os andre interesserede sig saa meget 
for denne Side afSagen, at vi provede paa at lere af ham. 
Som Menneske var Dr. Nielsen saare indtagende. 
Han havde et lyst og straalende Humer, han var den 
gladeste og ivrigste, naar vi var ude paa Turene, og han 
havde ikke alene Forstand paa Dyr, men ogsaa det 
smukke Landskab, og Naturen forstod han at nyde. 
Kom man til ham i hans Hjem for at bede ham om 
