90 
Foreliggende Afhandling, der behandler nogle Resultater af 
Dr. M.s Stillehavsexpedition, fremfører foruden Exempler paa Be- 
skyttelseslighed o. lign. Fænomener hos Havdyr af alle Dyregrupper, 
ogsaa flere Tilfælde herpaa iagttagne hos Insekter: 
1. En ubestemt Edderkop fra Luzon fandtes i en hvid Blomst 
med gennemskinnelige, gullige Støvdragere. Edderkoppen selv var 
af samme hvide Farve som Kronbladene og havde lyse og gennem- 
skinnelige Ben som Stovdragerne; den var saaledes vanskelig at 
opdage. | 
2. En Pompilide (Agenia sp.) og en stor Tipulide, begge fra 
Panama, var omtrent umulige at se paa Grund af de mørkplet- 
tede Vinger og lange, tynde, mørkringede Ben, hvad der fik dem 
til 1 Flugten at ligne flygtende Skygger. Tipuliden, der desuden 
i sm Hvilestilling udførte en hurtig, sitrende Bevægelse, var ogsaa 
da omtrent usynlig. : 
3. Fluen Ca/obata /asciva F. fra Panama ligner især i sin Op- 
førsel (Maaden at løbe paa) fuldstændig en Myre. 
4. Fluen Mydas sp. fra Panama er i Udseende uhyre lig en 
Gravehveps, men dens Opførsel er meget klodset. Den er „a foo- 
lish creature, which did not know how to use its good disguise, 
spoiling it by its clumsy, most wast-unlike habits’. 
5. Membracider af Slegten Spongophorus (S. biclavatus Westw. 
og S. Guerinii Fairm.?) lægger sig altid, naar de slaar sig ned 
paa et Blad, om paa Siden, saa at de ejendommelige Horn paa 
Bryststykket ligner tilbageblevne Ribber paa et iovrigt i hoj Grad 
raaddent Blad. Panama. 
6. Brunfarvede Natsvermere fra Panama lignede faldende 
Blade, naar de fløj. 
7. Endelig har Dr. M. særligt iagttaget forskellige Dagsver- 
mere, især Thecla-Arter, paa Taboga, karakteriserede ved at have 
„Hoved i begge Ender“. Mest udpræget er dette hos Arter som 
Th. phaleros og battus, hvis Bagvinger (set fra Undersiden i Hvile- 
stillingen) ender i en hovedlignende Tegning og flere Set fole- 
hornlignende Udvexter, ligesom Bagvingerne beveges op og ned 
indenfor Forvingerne, hvorved disse „Folehorn“ bevæger sig, me- 
dens den virkelige Hovedende holdes ubevægelig. Endelig lægger 
man Mærke til de mørke Linjer paa Vingernes Underside løber 
sammen bagtil i det , falske Hoved"; M. opfatter det som noget 
der skal lede Opmærksomheden hen til Konvergeringspunktet. 
For Thecla'ernes Vedkommende skulde det bevirke, at deres Fjen- 
der (Firben, Mantis, Fugle?) naar de snapper efter Thecla'ens Ho- 
ved, faar fat i den uvigtige Vingespids, medens Dyret, iøvrigt 
uskadt, flyver bort i en uventet Retning. M. har ikke set Tegnin- 
