104 
skulde have været med, men fik Forhindringer. Det var 
en solvarm Eftermiddag, fortalte E., da de to Deltagere i 
Turen gik omkring paa Asserbo Overdrev og forsøgte at 
samle. Der var absolut intet at gøre. Schlick smed sig 
ned ved et Dige, tændte Piben og rodede i Sandet paa 
den for ham karakteristiske Maade, der tit gav ham store 
Resultater, om ogsaa alt andet glippede. E. prøvede det 
samme; men blev hurtig ked af det, lod Schlick ligge 
og gik ned til Stranden. Ved at løfte Tang genfandt han 
den for Faunaen i mange Aar forsvundne Phaleria cada- 
verina; han gik tilbage og hentede Schlick, hverefter de 
begge, da Dyret var til Stede i Antal, forsynede sig med, 
hvad de havde Brug for. E. stillede efter Hjemkomsten 
en lille Række op til Løvendal; men han havde ikke 
megen Glæde deraf; thi L. var, da han havde hørt om 
Fundet, taget til Tidsvildeegnen og havde for at faa sær- 
lig smukke Eksemplarer, taget Phaleriaen i stort Antal le- 
vende med sig hjem til Dræbning med kogende Vand. 
Kort Tid derefter traf jeg E., der var i høj Grad forbitret, 
ikke fordi L. var gaaet ham for ner ved at tage Dyret, 
hvor han havde fundet det; men som han sagde: „Tank 
dig! han har ryddet saaledes op mellem Phaleriaen, at han 
for at faa den indsamlet i tilstrækkeligt Antal har taget 
dem i Hundredevis levende i en Pose, hvor de har skam- 
bidt hverandre, saaledes at kun et ringe Antal Eksemplarer 
kan komme ham selv eller andre til Gode." Lovendal 
havde dog ikke naaet at udrydde Phaleriaen, hvad senere 
Indsamlinger paa Egnen har godtgjort, og det forsonede 
E. noget; men L. maatte tidt høre ilde om den Sag, naar 
de var sammen. 
Engelhart holdt mest af at samle i Selskab med andre 
og var en udmærket og fornøjelig Kammerat paa Turene. 
Fandt han noget af Interesse hidkaldte han sine Ledsagere 
for at ogsaa de kunde faa deres Andel i det eventuelle 
Udbytte; men han gjorde selvfølgelig Fordring paa samme 
Hensyn fra Kammeraternes Side, | 
