154 
til at undersøge dens Redebygning. For Undersøgel- 
sens Skyld var det saa uheldigt, at Bierne havde anlagt 
deres Reder i et af min Hustrus Blomsterbede, et Sted 
hvor det var mig umuligt at indhente Tilladelse til storre 
underjordisk Virksomhed. Uden Tilladelse begyndte jeg 
en Dag at grave, men blev overrasket og fik venligt, men 
bestemt Besked om at indstille min Skyttegravsvirksom- 
hed. Saameget fik jeg imidlertid set, at jeg kan bekrefte 
Dr. Nielsens lagttagelser i det hele og store. Fra det 
cirkelrunde Indflyvningshul gik Hovedgangen i en lidt 
skraa Retning ned til en Dybde af 9— 11 cm, og fra dens 
nederste Halvdel udgik flere Sidegange, hver endende 
med en Udvidelse, hvori var anbragt en Celle, der, naar 
den var afsluttet og lukket, indtil noget over Halvdelen 
var fyldt med en orangefarvet Fodermasse, der var saa 
stærkt blandet med Honning, at den var halvtflydende. 
Flere Bier benyttede ofte samme Indflyvningshul; et Sted 
opdagede jeg 2, et andet Sted 3 Moderdyr i Virksomhed 
i den samme Hovedgang; rimeligvis havde de dog hver 
for sig sine selvstændige Sidegange. I et enkelt Tilfælde 
løb 2 Hovedgange forneden sammen i en fælles Skakt. 
En arbejdende Bi har her rimeligvis forfejlet Retningen 
eller er af Jordbundsforholdene eller af andre Grunde 
tvunget til at afvige fra den oprindelige Plan, og den er 
da udmundet i Naboerskens Gang. Alle Gangene var 
omhyggeligt, smukt og regelmæssigt udgravede og ind- 
vendigt jævnt afglattede, ligesom polerede. 
Dr. Nielsen skriver, at naar han forstyrrede en Bi, 
»krøb den med Hovedet nedad op til Indgangshullet, trak 
med Bagbenene noget Jord til sig og lod sig falde et Stykke ~ 
ned i Gangen trækkende den løsskrabede Jord efter sig, 
saa der dannedes en Prop af Jord, der lukkede for Reden". 
Desværre var det mig ikke muligt at faa mine Bier til at 
foretage denne højst interessante Manøvre. Forstyrrede 
jeg en Bi, kom den som Regel slet ikke frem, men flyg- 
tede ind i en Sidegang. Et Par Gange kom et Individ 
