159 
fast i Bladranden, og med Antenner, Vinger og Ben til- 
bagerettede holdt de sig ubevægeligt stille og var faldne 
saa dybt i Søvn, at jeg kunde plukke Bladet af og be- 
tragte dem under Lupe, ja endogsaa med Fingeren 
skubbe Bagkroppen paa dem frem og tilbage uden at 
-de gjorde Tegn til at vaagne. Et enkelt Dyr havde an- 
bragt sig paa Spidsen af en vissen Stilk og holdt sig fast 
med Kindbakkerne, medens Kroppen bevægelsesløst hang 
frit nedad i en Bue. 
Det synes, som Hannerne til de fleste, om ikke til 
alle vore Biarter i det sidste Afsnit af deres Liv føler Trang 
til at slutte sig sammen til selskabeligt Samvær og Under- 
holdning om Dagen, og at denne Samlingstrang er saa 
stor, at de ogsaa om Natten nyder Hvilen i hverandres 
Selskab, enten fast sammenklumpede eller mere spredt. 
Strandby Skole, 17/3 1920. 
