166 
paa Jæderen og i Ryfylke. — Dertil kommer da mit eget 
materiale fra Kragerö, Kristiansand og Kristiania omegn. 
Iblandt hele dette materiale findes efter min mening 
hanner saavelsom hunner av S. melanogrammus Frst. av 
forskjellig saavelsom av samme lokal-varietet, hannerne 
altid uten, hunnerne oftest med gramma. En hun kan 
ogsaa ganske mangle denne skaldeflæk, jeg har kaldt 
gramma. I et saadant stykke ser jeg en ubefrugtet hun. 
Eller gramma kan være mere eller mindre slet begrænd- 
set. Kopuleringen har da sagtens været mere eller mindre 
fuldstændig. Jeg mener gramma er utjenlig som avgjø- 
rende artsmerke for S. melanogrammus Frst. Stierlin og 
flere lægger vegt paa de børsters plads som danner 
rækker paa vingedækkerne. De mener, hvis børsterne 
følger dækkernes mellemrum, saa punktstriperne blir nögne, 
har man for sig S. melanogrammus; mens borsterekker 
som følger punktstriperne, gjør, at dyret maa tydes som 
S. rufipes. Jeg finder ikke denne karakter fuldt konstant 
og foretrækker derfor med Thomson og med Reitter i 
Fauna Germ. (V s. 64) at søke den avgjørende karakter 
i børsternes form. Hos S. melanogrammus er børsterne 
forholdsvis lange sammenlignet med S. rufipes. De hel- 
der noget bakover, er i spidsen ofte boiede og noget 
udvidede i bredde, bleke av farve og skjel-lignende. 
„Setae validae, subsquamosae“ siger Thomson. 
Hos S. rufipes Stph. er borsterne korte, ret opstaaende, 
ofte bare synlige i profil. Arten varierer noksaa meget, 
men dens varieteter hører ikke hid. Der kan være mue- 
lighed for at en hun uten gramma av S. melanogrammus 
kan forveksles med en hun av S. rufipes. De forreste 
børster kan synes at peke paa arten rufipes, men de ba- 
kerste vil sætte paa ret spor. Man maa jo ved tydning 
av hvert stykke altid have for die, at børster og skjæl saa 
let gnides av. 
Ogsaa hunner av S. rufipes Stph. har av og til en 
skaldet flak bak skutellen, men som ikke let blir saa 
