169 
over Klittens lave Vegetation. Den forsvandt ind i en 
en Hule, men kom straks efter ilsomt ud igen, efterfulgt 
af en lidt storre Skarnbasse. Da de begge var vel ude 
af Hulen, lob den mindre efter den større og forsøgte at 
entre den bagfra, men den gled ustandseligt ned igen, 
idet den ikke formaaede at holde sig fast paa de blanke 
Dekvinger. Hunnen, den store, som var jaget ud af Hulen, 
begyndte da at grave sig ned i Jorden, men temmelig 
vandret. Den standsede med Gravningen, da dens Bag- 
ende var kommet i Linie med Hullets Rand, i hvis 
øverste Del Hannen nu hagede sig fast og fuldbyrdede 
Parringen. | 
2. Bombylius minor. 
Gaar man om Sommeren i Blokhus over Hedestrak- 
ninger eller hvor der i Dalene mellem de indre Klitpar- 
tier vokser tæt med Timian, undgaar man sjældent at 
legge Marke til en ejendommelig Flue, som ligner en 
lille Humlebi og bærer Navnet Bombylius minor. For- 
uden ved sit Ydre er den karakteristisk ved sin Maade 
at vere paa, baade naar den søger sin Føde og paa 
anden Vis. — Fluen har jo en lang, fremadrettet Snabel. 
Med en særegen Summen staar den foran Blomsterne, 
stikker sin Snabel ind i dem og suger Honningen; det 
ser ud, som hvilede den ikke Fødderne under denne Virk- 
somhed, men alene holdt sig svævende paa Vingerne, der 
er i uophørlig "Bevægelse. Det kræver nogen Anstren- 
gelse at komme efter, at Bombylius virkelig støtter med 
Benene, naar den tilsyneladende ,staar" paa Vingerne 
foran Blomsterne. Men Benene er fine og tynde, og Be- 
søget ved hver enkelt Blomst ganske kort; saa staar man 
oprejst eller kun svagt bøjet, ser man. det, som stod Dyret 
paa Vingerne alene; lægger man sig derimod paa Knæ 
og bgjer Hovedet mod Jorden, saa man faar Dyret at se . 
fra Siden, undgaar man ikke at se Benene, der rettes 
skraat fremad, hver Gang Dyret vil suge af en Blomst. 
12 
