170 
Man skal tæt ind paa Dyret, da dets Ben er saa spinkle, 
men man vil være i Stand til at komme det meget nær, 
naar man venter, til det er i ivrig Færd med at afsøge 
en større Timianbusk eller Lyngtue. I saa Fald kan man 
i Regelen rolig lægge sig ned lidt fra Busken; flyver Bom- 
bylius sin Vej, kommer den dog meget ofte snart tilbage, 
og er man rolig og taalmodig, faar man alt at se. 
For flere Aar siden saa jeg i Torekov i Sverrig dag- 
lig Bombylius i en lille Klit, hvor jeg iagttog Mega- 
chiler og Anthidier. I denne Klit var gravet Sand, saa 
der var stejle Brinker, i hvis øverste græsklædte Kant Bi- 
erne byggede. Imod disse stejle Brinker fløj Bombylius 
ofte med smaa Stød af Snabelen mod Sandvæggen for 
efter hvert Stød at fare baglæns tilbage og derpaa atter 
frem til Stød. Det var et højst ejendommeligt Syn at se 
den laadne Flue Gang paa Gang kaste sig mod den san- 
dede Væg og ligesom prøve at støde den ned med sin 
lange fine Snabel. 
Hvad søgte den laadne Fyr? Hvad vilde den under- 
søge? Jeg kan ikke besvare Spørgsmaalet, men kun be- 
rette, hvad jeg yderligere har set; om dette giver Nøglen 
til Svaret, tør jeg ikke sige. — Flere Gange „stodte“ Fluen 
sin Snabel mod en lille skraanende Flade med løst Sand, 
og dette løse Sand udløste nu en anden Handling, idet 
Bombylius derefter satte sig paa Sandet og borede sin 
Bagkrop ned deri, netop som man ser visse Myg gøre 
det i Muldjord. Lagde nu Fluen Æg, saaledes som Myg- 
gen gør det ved en saadan Lejlighed? Jeg fandt ingen Æg 
ved at undersøge "Sandet et Par Centimeter i Dybden, 
men de kan jo vere smaa og vanskelige at skelne, saa 
selv om jeg ikke fandt noget Æg mellem de hvide Sand- 
korn, kan det godt have været der. Og ifølge I. C. Nielsen, 
" *) Ueber die Entwicklung von Bombylius pumilus Meig., einer Fliege, 
welche bei Colletes daviesana Smith schmarotzt. Zool. Jahrb. Abt. 
f. Syst. Bd. XVIII p. 647-658, Tvl. 28. 
