174 
4. Pompilus plumbeus. 
Scenen er den yderste hvide Klit, som kun ved Blok- 
hus's brede Strand er skilt fra Havet. Klittens Skrænter 
og Afsatser er eet eneste myldrende Liv, en besynderlig 
Kontrast til Vegetationens Sparsomhed: Klitoldenborrerne 
graver og kravler, flyver og falder ned, Vingerne glans- 
fuldt iriserende i det stærke Lys; en enkelt Ammophila 
tumler hen over Klitten, snart 1 Flugt og snart 1 Lob; 
Myrerne lever her som andre Steder deres rastlose Liv; 
Mengder af Fluer sidder eller lober rundt paa Sandet; 
hist og her jager en Edderkop i ilsom Flugt fra een Hjelme- 
busk til en anden. Travlere end nogen anden af Klittens 
levende Vesener er dog den lille Hveps, hvis Navn 
staar over denne lille Beretning, og da den optræder 
i Mengde, er den mere iojnefaldende end nogen af 
de andre, tegnende sit sorte Legeme skarpt mod det 
hvide Sand. I sin urolige Faren hen over Sandfladerne 
med idelige Ærinder ud til Siderne minder den i meget 
om de Insekter, som henter deres Fode paa de stille- 
staaende Vandes Overflade. Enkelte har dog opgivet 
disse Svinkeærinder og haster, om end noget langsom- 
mere, fremad i en bestemt Retning. Disse faa maalbe- 
vidste Hvepse bærer hver en Edderkop i Mandiblerne, 
og med løftet Hoved holder de deres Bytte fast. — Ed- 
derkoppen er stadig den lille 7rochosa picta*), hvis Farve 
falder ikke saa lidt sammen med Klitsandet og derved 
kendetegner den som et egte Klitdyr. Den halve Snes 
Edderkopper, jeg saa blive baaret, var som ovenfor nævnt 
alle af samme Art, og det var udelukkende Hanner i 
næstsidste Hudskifte. 
*) I. C. Nielsen (Biologiske Studier over Gravehvepse. Vidensk. Medd. 
fra Nat. For. Kbhvn. 1900 p. 276) har set Pompilus plumbeus 
slæbe af med Pirata piratorius, og Adlerz (Lefnadsförhällanden 
och Instinkter inom Familjerna Pompilidae och Sphegidae II. K. 
Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. 42, 1906, No. 1, p. 8-11) anforer 7ro- 
chosa picta, Tarentula miniata og Aelurillus insignitus som Bytte. 
