229 
Løb gjorde vi ialt 261 Udflugter sammen, mest alene, 
ofte dog i Selskab med Schlick. Turene gik næsten alle 
til Nordsjælland, men ogsaa Boserup, Køgeegnen og Kø- 
benhavns sydlige Omegn besøgte vi flittigt. 
Larsen fik efterhaanden en omfattende systematisk 
Viden, ikke blot paa Billernes og Sommerfuglenes Om- 
raader, men særligt paa de andre ellers kun lidet efter- 
stræbte Ordener var hans Formkendskab stort. Han er- 
hvervede sig naturligvis ogsaa et udstrakt Kendskab til 
Livsforholdene hos en Mængde Arter; han klækkede ikke 
lidet og megen god Viden gik med ham i Graven. 
Skade at han ikke kunde skrive; det laa ikke for ham, 
han erkendte selv, at det var ham en Plage, naar han 
skulde have fat i Pennen. -- Men han stillede med Glæde 
sine Samlinger og Erfaringer til andres Disposition, og 
han var altid villig til at give af sine opstillede Dyr. Der 
er ogsaa en anden Grund til at beklage, at han havde 
Ulyst til at befatte sig med skriftlige Arbejder. Han 
kendte Vesterbros Historie gennem Aarene, han fortalte 
godt og fornøjeligt om de gamle Tider, da man havde 
tilbudt hans Fader Marken fra Værnedamsvej til „Sorte 
Hest“ mellem Vesterbrogade og Frederiksberg Alle for 
10,000 Rdlr. Ogsaa Skade, at han aldrig noterede een 
eneste Linie om disse gamle Dage. 
Jeg tror som sagt, at Carl Larsens sidste 30 Aar gled 
lykkeligt hen. Han passede sin Skole, hvor Børnene 
holdt af ham, og Resten af hans Tid var optaget af alle 
de mange Dyr, og af praktisk Arbejde. Sommerferien 
tilbragte han i Tikøb Sogn, hvor hans Slægt endnu er 
talrigt repræsenteret, og fra denne Egn stammer en 
Mengde af hans Dyr. - 
Larsen var et meget levende Menneske, han kunde 
daarligt finde sig i almindelige Folks Gangart, han havde 
altid stærk Fart paa. Han var et ganske uimponeret Men- 
neske, som ikke havde Respekt for noget andet end det, 
man vandt ved Arbejdet. Han var til det yderste sky 
