324 
mende angiver Larver som Foder, opfører Edderkopper 
som Foder for viatica, og Shuckard (1837) angiver meget 
bestemt Edderkopper som Foder for begge de nævnte 
to Former. Schenck (1857), der, vistnok udelukkende 
efter den tidligere Litteratur, opfører saavel Larver som 
Edderkopper for de samme to Former, har endelig Edder- 
kopper for A. campestris’s Vedkommende. Fra disse Forfattere 
gaar Edderkoppe-Opgivelsen kritiklost videre fra Forfatter 
til Forfatter, trods det, at den maa vere fejlagtig, maa 
skyldes en Forveksling med en Pompilus ell. lign. Alle 
de Forfattere, baade ældre og nyere (De Geer, Linné, Fabre, 
Ferton, Adlerz, Peckham, m. fl.) der har selvstændige lagt- 
tagelser at støtte sig til, hævder nemlig bestemt, at alle 
Arterne tager Sommerfuglelarver og kun det. 
Allerede Frisch har set, at Gravehvepsen behandler sine 
Byttedyr saaledes, at de „gleich alle Regung zum Wider- 
stehen und zu vielem Krümmen verlieren, aber durch ei- 
niges mattes Regen doch noch zeigen, dass sie leben, tuhn 
es auch wohl einige Tage“. 
Det er denne lammede, paralyserede Tilstand, der har 
tiltrukket sig saa mange Forskeres Opmærksomhed, især 
efter at Fabre fremkom med sine vidunderlige Skildrin- 
ger i „Souvenirs entomologiques“. 
To Punkter maatte Undersøgelserne særlig gaa ud paa 
at faa klaret: 1) hvorledes Paralyseringen foregaar og 2) 
hvorfor Byttet lammes. 
Fabre mente, at Paralyseringen foregaar efter et ganske 
bestemt Skema: Først stikkes Thorakalganglierne med 3 Stik 
i Ordenen bagfra og fortil; derpaa foretages en højst ejen- 
dommelig Dans — „le frénétique enthousiasme de la victoire“ 
er Fabres Udtryk om den. Saa stikkes Abdominalsegmen- 
ternes Ganglieknuder i Ordenen forfra og bagtil, og endelig 
tygger Hvepsen Larven i Nakkehuden (den saakaldte Ma- 
laxation) for at ødelægge de vigtige Nervecentrer dér. 
Fabre indrommer, at det ikke altid gaar saadan til; 
saaledes mangler „Sejrsdansen“ ofte, og af Thorakalseg- 
