325 
menterne stikkes andet og tredie ikke sjældent paany sammen | 
med Abdominalsegmenterne; desuden undgaar de sidste af 
disse meget ofte at blive stukket. 
Paralyseringens Aarsager mente Fabre at finde i, at 
Larven maatte have frisk Foder, og at dette Foder maatte 
vere saa modstandslost og ubevegeligt som muligt, da 
Ægget hos Gravehvepsene altid bliver fæstet uden paa 
Byttet. Han siger selv herom: „Il faut aux larves des di- 
vers hyménopteres giboyeurs une proie immobile, qui ne 
mette en péril, par des mouvements défensifs, l’oeuf déli- 
cat et puis le vermisseau fixé en l’un de ses points; il 
faut en outre que cette proie inerte soit néanmoins vivante, 
car la larve n’accepterai pas un cadavre pour nourriture“. 
Intet Under, at Fabre og hans Samtid forbloffedes ved 
dette. Alene dette, at en Hveps skulde have et saadant 
Kendskab til Lepidopterlarvernes Anatomi, at den kan 
træffe 1 Ganglieknuderne, lyder jo som et Æventyr. Flere 
Forskere, iser Adlerz i Sverige, Ch. Ferton i Frankrig 
og Parret G. W. og E. G. Peckham i Amerika tog Sa- 
gen op igen. 
Peckhams iagttog saaledes Paralyseringen tre Gange; 
i det første Tilfælde (det var den i Amerika almindelige 
A. urnaria i alle de tre Tilfælde) stak Hvepsen først mellem 
tredie og fjerde Segment, standsede saa lidt og stak saa 
mellem tredie og andet Segment og endte med at stikke 
mellem andet og første. Den gjorde saa et Ophold, og 
stak endelig fire Gange til, begyndende mellem niende 
og tiende og sluttende mellem tolvte og trettende Led. 
Til sidst gjorde den nogle Bevægelser, der utvivlsomt sva- 
rede til „Sejrsdansen«. I det andet Tilfælde stak en A. 
urnaria først Thorakalsegmenterne i den af Fabre angivne 
Orden: Tredie, andet og forste, og fortsatte uden at standse 
med fjerde, femte, sjette og syvende Segment, men lod 
saa Resten vere urørt, mens den til Gengeld sammenpres- 
sede Larvens Nakke. I det tredie Eksempel forholdt Hvep- 
sen sig ret ligegyldig overfor Larven og gik flere Gange 
