328 
bede Larven ned, hvorefter denne blev rolig og lod sig 
trække af Sted paa sædvanlig Maade. 
Ammophilaen tog Retningen skraas over Vejen med sit 
Bytte og efter at vere kommet et godt Stykke Vej — 
halvvejs viste det sig senere at vere — slap den Larven 
for at jage en nesvis Myre vek, der ogsaa kunde lide at 
faa en Bid med; Hvepsen kom dog snart tilbage igen 
og vilde skynde sig videre med Larven; men denne be- 
gyndte nu at bugte sig og gore Modstand, hvorfor Grave- 
hvepsen stak den i alle Bagkropsleddene; saavidt jeg kunde 
se, 1 regelmessig Rekkefolge forfra og bagtil. 
Reden viste sig at ligge paa Overgangen mellem Sand 
og Lyng, hvor Jorden er nogenlunde fast, og hvor Over- 
fladen er dækket af fine Planterester i Form af et brunt 
Smuld. Ammophilaen standsede, efter at have gaaet ca. 
tre Meter i en svagt krummet Linie, ved en Plet, der paa 
ingen Maade syntes at stikke af mod Omgivelserne. Hvep- 
sen lagde Larven ved Siden af sig, et Par Centimeter 
borte, gav sig saa til at grave, som Ammophilerne plejer, 
ved at tage lidt Jord mellem Kindbakkerne, springe til- 
bage og kaste det fra sig; i Løbet af et Øjeblik var „Do- 
ren“ aabnet; Hvepsen gik ned i Reden, blev lidt dernede, 
kom saa op igen, trak Larven hen til Hullet og gik saa 
baglends*) ned, idet den trak Larven efter sig ned. Lidt 
efter kom den imidlertid op igen med Larven, rensede 
ud og trak den saa definitivt ned igen. 
Da det hele var forbi, Kl. 121%, vilde det have veret 
umuligt at genfinde Reden uden Afmerkning af denne. 
Denne lille lagttagelse er i Overensstemmelse med og 
bekræfter de nævnte nyere Synspunkter, og den viser ' 
desuden, at Ammophilaen bearbejder Larven, til denne 
er tilstrækkelig hjælpeløs; strækker Bidning ikke til hertil, 
fortsætter den med Paralyseringen. 
*) ikke forlænds, som det vises paa Afbildningen (efter Kellogg) i 
Bergsøe's „Fra Mark og Skov" 2. Udg. Vol. II, fig. 192. 
