﻿kratší prvního; třetí jest na základně o třetinu užší druhého; 

 následující čtvrtým počínaje jsou trojťihlé, sedmý článek 

 je nejširší, odtud pak stávají se tykadla opět užšími — po- 

 slední článek je též nejužším. Za očima nejsou vyvinuty spán- 

 ky — oči dosahují tedy až ku přednímu okraji štítu. Struk- 

 tura štítová je mnohem silnější a hrubší než u Kiesenwetteri; 

 též jest jinak upravena. U druhu Kiesenwetteri jsou ocelly 

 dobře patrný i ve středu; příčné vrásky nejsou tu nápadně 

 vyvýšeny; celý štít pak činí mnohem jemnější, stejnoměr- 

 nější dojem. U druhu Ramhouseki mihi jest struktura štítová 

 mnohem hrubší (ačkoliv zvíře je mnohem menší než Kiesen- 

 wetteri M.) a proto jest velmi nápadná; sestává ze silně vy- 

 vinutých ocellů, jež splývají na ploše v silné a hrubé příčné 

 vrásky; mezi těmito není lze pozorovati nějakých ocellů. Štítek 

 je lehce konvexní, ne trochu vydutý, jak tomu je u Kiesen- 

 wetteri (jak exempláry mé kollekce ukazují). Krovky 

 jsou mnohem štíhlejší nežli u Kiesenivetteri; též poněkud 

 jemněji zrnité, černé s hnědým leskem, beze stop po splynu- 

 lých podélných řadách mělkých prohlubeninek, které často 

 vykazuje druh Kiesemvetteri Mars. Spodní strana je obdobně 

 stavěnn jako u tohoto druhu, fialová, na prostému zelenavá. 

 Nepovažuji za vyloučeno, že, ačkoliv je zde, jak patrno, 

 s^ dostatek odlišných znaků, jež tento druh charakterisují, že 

 přece může se zde jednati o severní rassu druhu Kiesen- 

 tvetteri Mars. Druh Kiesemvetteri Mars. představuje totiž 

 samostatnou skupinu, jest velmi vzácnV^, téměř rarita (zvláště 

 v Evropě — v Malé Asii je hojnější), a neměl jsem tudíž v}'- 

 jimečně po ruce větší srovnávací materiál, z kterého by byly 

 patrný meze variability; u takov5"chto vzácných skupin pak 

 zvláště je dlužno dbáti opatrnosti. Že by odchylné znaky tuto 

 popsané mohly dokonce individuelními býti, zdá se mi býti 

 vyloučeno, ježto popsány jsou dle dvou, takřka úplně shod- 

 ných jedinců. Ovšem nesmíme zapomínati, že jedná se o zá- 

 stupce z čeledi krasců, čeledi tak podivně variabilní, že »pře- 

 kvapení« nikdy tu nejsou vyloučena — jak dokázalo ostatně 

 již Kerremansovo zpracování rodu Julodis, kde staženy mnohé 

 formy, dříve jako samostatné druhy platící, na pouhá syno- 

 nyma. (Ovšem zdá se, že Kerremans poněkud přehání a 

 vůbec nerespektuje stavbu penisů; některá jeho synonyma 



11 



