178 



vandigt att här i korthet angifva i fråga varande släktens 

 karakterer och de till desarama hörande arter. 



1. Acanthosoma Curt. — Mesosterni bladlikt utvidgade 

 köl icke förlängd bakåt. Mesosternum vid basen bakom 

 kölen något upphojdt; den upphöjda delen longitudinelt ur- 

 hålkad eller fårad. — Till detta släkte hör arten haemorr- 

 hoidalis L., som är funnen i Sverige, men ännu icke i Dan- 

 mark. Det är den enda europeiska arten af släktet. 



2. Elasmostethus Fieb., Stål. — Mesosterni bladlikt ut- 

 vidgade köl förlängd bakåt mellan eller bakom de mellersta 

 höfterna. Bakre sidokanterna af pronotum hvarken ned- 

 tryckta eller utvidgade. Pronoti bakvinklar trubbiga, icke för- 

 längda bakåt. Stinkkörtlarnas mynningar långa, omkring 

 tre ganger langre an afståndet mellan deras spets och främre 

 vinkeln af metasternum. — Till detta släkte hör interstinc- 

 tus L. (dentatns De G.). 



3. Elasmuclia Stål (Clinocori.s Hahn). — Mesosterni blad- 

 likt utvidgade köl såsom hos Elasmostethus. Bakre sidokan- 

 terna af pronotum nedtryckta och utvidgade. Pronoti bak- 

 vinklar vinkligt förlängda bakåt. Stinkkörtlarnas mynningar 

 ganska korta, mindre an två ganger så långa som afståndet 

 mellan deras spets och främre vinkeln af metasternum. — 

 Till detta släkte höra grisea L. och picicolor Westw. {Fiebert 

 Jak.) Namnet Clinocoris Hahn har prioritet framför Elas- 

 muchu Stål, men kan icke användas, emedan det tidigare 

 begagn ats af Fallen såsom släktnaran for vägglusen. 



Hade Hr. Muc hårdt haft kännedom om Stål's »Genera 

 Pentatomidarum P^uropae« eller Router's »Skandinaviska 

 halfons och Finlands Hemiptera« (som han dock citerar!) 

 eller samma författares »Revisio synonymica«, så skulle han 

 icke kunnat lemna en så konfys och bakvand framställning 

 af Acanthosominerna. Det är sannt att Puton i sin kata- 

 log begått samma grofva och från hans sida obegripliga fel 

 i synonymin, men detta har tedan af Prof. Reuter (1902) 

 blifvit belyst och rättadt. Obekant med den nödvändigaste 

 literaturen och van att okritiskt »jurare in verba magistri«. 



