260 



kunde have en passende Størrelse. At det kan være gaaet 

 saaledes til, finder jeg ret sandsynligt, naar jeg ser paa ne- 

 denstaaende Notits af Howard, der synes at vise, at 

 Amerikanerne er en lille Smule for raske i deres Slutnin- 

 ger. Notitsen, der har Plads i Proc. Ent. Soc. Wash. Vol. 

 IL, Nr. 3, Side 294, lyder saaledes: 



»14. Pezomachus unicolor. Cresson. Can. Entom. 

 Vol. IV. p. 64. — One female specimen collected on 

 a fence across a meadow with many spiders, at Dedham, 

 Mass., November 9, 1873, by J. H. Emerton. 1 think 

 this species Avas not actually reared, but there is little 

 doubt but that it is a spider parasite«. 



Naar man af de Kendsgerninger drager saadanne Slut- 

 ninger, kan man sagtens give Bæus en forkert Vært. 

 Efter det Kendskab, jeg har til Sagen, maa jeg anse det for 

 aldeles udelukket, at en Epeira kan være Vært for en Bæus. 

 Epeira-Æggets Struktur og Størrelse samt den Maade, 

 hvorpaa Epeiraerne anbringer deres Æg, alt taler mod, 

 at der er nogen Forbindelse mellem Epeira og Bæus. 

 Jeg skal bemærke, at jeg antager, at der findes 3 Arter Bæus 

 blandt det af mig klækkede Materiale, nemlig 2 sorte og en 

 gulrød. Det lader til, at der er nogen Farvevariation hos 

 Bæus; jeg har nemlig haft en Klækning paa ca. 20 Bæus, 

 af hvilke ikke en eneste til at begynde med var helt sort; 

 der var alle mulige Overgange i mørkerødt, og først i Lø- 

 bet af et Par Dage antog Dyrene den sorte Farve. Det 

 kunde jo hænde, at slige umodne Exemplarer fanges og 

 bliver opstillede som Arter. Men der turde dog efter det 

 anførte være Anledning til at udvise stor Varsomhed ved 

 Opstilling af nye Arter, naar det blot er Forskel i Farven, 

 der lægges til Grund for disse nye Arter. Jeg har flere 

 Gange ved at pille Værtspindet op fundet en ? i Færd med 

 at lægge Æg paa Edderkoppeæggene. Hannen er overor- 

 dentlig sjælden; fra omtrent en Snes Klækninger har jeg 

 bare to Hanner, de to eneste hidtil kendte Exemplarer. 



