71 
da de 2 km af Sted til Rebbild Bakker. Man samler 
paa Vejen, finder en enkelt god Micros, en Bi, der er an- 
grebet af Strepsipterer, en enkelt god Tæge, men haster 
ellers frem for at faa gjort sin Pligt: at kigge ned over Bak- 
kerne, for senere at kunne tilbringe Tiden med at samle. 
Og saa gaar det helt anderledes, end man har tænkt sig, 
for i samme Øjeblik man staar ved den lille forblæste Bøg, 
hvor Hulvejen begynder, er alle Tanker om Insekter for- 
svundne. Ganske uforberedt er man drejet om et Bakke- 

Rebbild Bakker. 
hjørne og ser nu ned over et Landskab, som man sik- 
kert skal lede længe efter for at finde Mage til ud over 
Jordens Riger og Lande. Man gaar betaget og ydmyget 
ned gennem Hulvejen, og naar man er kommet ned, sætter 
man sig og kigger tilbage op paa de høje, nøgne Lyng- 
bakker og man ved, at nu da man første Gang er gaaet 
denne Vej, har man modtaget et Indtryk, som man aldrig 
vil glemme. Hulvejen i Rebbild Bakker — der findes 
vel næppe noget Sted paa Jorden smukkere Landskab, 
og det virker i hvert Fald paa en Sjællænder ganske over- 
vældende. — Man sidder paa en Skrænt og drømmer, 
og der kommer en gammel Mand hen til én. Vi falder 
