75 
Er det Torneroses Slot man ser? for der er hverken Gaarde, 
Huse eller Mennesker at faa Øje paa; intet Tegn til Liv. 
Naar man en anden Dag kommer over paa den mod- 
satte Side af Søen løses Fortryllelsen imidlertid og man 
ser Landsbyen Thorup ligge fredeligt gemt bag Bakkerne. 
'— Fra Madum Sø er jeg ofte vandret gennem Skoven 
til Blaakilde. Den der kommer til Rold vil ikke for- 
tryde at gøre Turen til Danmarks største Kilde, selv om 
han skal gaa de 8 km fra Skjørping. Nogen let Tur er 
det ikke en varm Sommerdag, Vejen er paa sine Steder 
" meget slet, og vanskeligt er det at finde Vej. Og kom- 
mer man endelig ned i den Egn, hvor man mener, at 
Kilden er, ser man intet Tegn til nogen Kilde. Kun et 
stort Kær med Masser af Ungkvæg i Folde og i Kanten 
af Kæret nogle Husmandshuse. Da jeg første Gang var der, 
maatte jeg ind i et af disse for at spørge om Vej, og 
var saa heldig, at falde ind hos selve Blaakildemanden. 
Da han hører, at en Københavner vil ned til Kilden, er 
han straks parat, og vi vandrer ned i „& Kjar“, som han 
kalder det. Over nogle Hegn og nogle Grøfter, naar vi 
et lille Vandhul saa stort som et nogenlunde stort Stue- 
gulv. Blaakildemanden peger paa Vandhullet — der er Blaa- 
kilde. Man stirrer vantro paa ham, men gaar alligevel 
hen til Kanten af Vandet og er øjeblikkelig overbevist. 
Den rasende Syden og Boblen dernede fortæller straks, 
at den Kilde, der vælder frem her, maa være blandt de 
største i Landet. For den, der er fortrolig med Magle- 
kilde ved Roskilde og kender det lille Bassin, hvor Vandet 
til denne Kilde bryder frem, er det en mærkelig Følelse 
at faa, naar man sætter sig her paa Kanten af Blaakilde 
og kigger ned. Vandet er stærkt kalkholdigt, saa alt, hvad 
der ligger nede paa Bunden, er overtrukket med et Lag Kalk, 
der giver Vandet et grønblaat Skær — deraf Navnet. 
Og saa alt det myldrende levende Sand i Vældhullerne, 
denne sammentrængte Livsvirksomhed, hvor ikke en Lyd 
høres, gør at man føler sig helt uhyggelig til Mode. 
