78 
Nørholm er en Rest af de gamle Egeskove i Jylland, 
efter sjællandske Forhold en lille uanselig Skov omtrent 
som Ermelunden, men paa disse Kanter af Jylland et Særsyn, 
for Plantager er der nok af, men Løvskov findes ikke 
andre Steder end her. Vardeaa løber stor og bred gen- 
nem Skoven, og det er forstaaeligt, at der paa Søndage 
i Løvspringstiden er en sand Valfart til denne Plet Skov. 
Som Følge deraf er der ogsaa meget drastiske Forbuds- 
bestemmelser mod Uorden i Skoven, hvad der nok ogsaa 
kan gøres nødvendigt, hvis ikke Ejeren hvert Aar skal se 
sin Skov nedtrampet og plyndret. Entomologen, der fær- 
des her, bliver der derimod ingen Hindringer lagt i Vejen. 
Han kan gøre og lade som han vil, naar han bare ikke 
tager sin Cykle med inden for Gærdet. — Jeg ligger 
en Dag paa Maven paa en af Broerne inde i Skoven og 
søger i Dyndet paa Bunden af en af Vardeaas mindste Bi- 
floder. Saa kommer Skovfogden hen til mig og spørger, 
om han maa se mine Dyr. Da han ser en Aphelocheirus 
spasere rundt i Glasset, paastaar han, at den Slags findes 
i Tusindvis lige neden under Broen, det havde han set, 
da han i Foraaret havde været med at rense Aaen. 
En hastig Undersøgelse giver dog til Resultat, at Skov- 
fogedens Dyr er Naucoris. Aphelocheirus er et ander- 
ledes ædelt Vildt, den nøjes ikke med en pløret Vandrende. 
Mr. Knab paa U. S. National Museum, Washington, har 
bedt mig samle Psychoder til sig. Jeg gaar langs Nør- 
holm Skov ved en mudret Grøft og ketser efter disse Smaa- 
væsener, som hører hjemme paa Pissoirer, ved Mudder- 
grøfter og lign. Steder. Fåa Alen fra mig paa Engen gaar 
en Stork, som hugger ivrigt til højre og venstre efter et 
eller andet Bytte. Jeg staar i nogen Tid og spekulerer paa, 
hvad det kan være for et Bytte og gaar saa selv ud i Engen 
for at se. Mens jeg gaar fremad springer et Utal af 
smaa Græshopper, Acridier, op omkring mig, Storken spad- 
serer foran mig og hapser løs paa Dyrene; jeg forstaar 
med eet Negrenes Navn paa Storken: den store Græs- 
