90 
ilde i entomologisk Henseende, jeg medbragte herfra en 
for Faunaen ny Tæge, og rent landskabeligt skal man 
have vanskelig ved at træffe noget kønnere. Men bedst 
er alligevel Egnen syd paa ved Bremersvold, Døde Mose, 
Skottemarke o. s. v. Sent vil jeg glemme den Tur, 
som Læreren ordnede for Præsten, Doktoren og mig ud 
til Bunddragene. Bunddragene er den lange Halvø, der 
ender i Hyllekrog, og som fra Lollands sydligste Punkt 
stikker Sydøst ned i Østersøen. Det er en gammel Klit 
med sparsom Vegetation; bag ved ligger udstrakte Sylt- 
enge, som maa holdes nogenlunde tørre ved Hjælp af 
store Pumpeanlæg. Vi sejler derud en varm rolig Sommer- 
dag og kan næppe faa saa megen Vind, at vi kan naa 
derud fra Strandby, hvor vi begyndte Turen. Vi samler 
paa Klitten, og vi sidder efter endt Arbejde og nyder Roen 
og Freden, mens Præsten og Læreren fortæller Historien. 
Præsten fortæller om en afdød Jorddrot derinde fra Øen, 
som en vittig Hund vilde give et Gravmæle prydet med 
en Bjørn, fordi han havde været meget slem efter Flasken, 
mens han levede. Foran os ligger Østersøens svagt 
krusede Flade og bag den Femern, som ikke er længere 
borte, end at man tydelig ser Møller og Huse derovre. 
Paa Diget, som ogsaa strækker sig herud, dufter den 
vilde Selleri og den vilde Peberrod lige saa stærkt som 
deres dyrkede Slægtninge. Hjemturen foregaar i Torden- 
vejr med stærk Bølgegang, men vi klarer den stolt, 
selv Doktoren kan skrive hjem til sin Hustru, at han har 
været i Havsnød uden at blive søsyg. Siden besøger 
vi Præsten i hans Præstegaard, hvor Monrad engang har 
boet og været Præst. Om den senere Minister og Biskop 
gaar der adskillige Sagn i Byen; Præsten fortæller, at han 
har kendt en Mand, som har tjent som Karl hos Monrad, 
og denne Mand var ganske overbevist om, at Monrad 
ejede Cyprianus, ja, han kunde endog fortælle, at Mon- 
rad ved en bestemt Lejlighed, da der var Spørgsmaal 
Cite ee te 
