91 
om et eller andet, havde sagt, at han vilde gaa ind og 
se efter i Cyprian. Og ude i Haven viste Presten os en 
bar Plet i Gr&splenen, hvor Monrad skal have manet 
en gammel Kelling ned. 
Nordsjælland er den Egn af Danmark, som er 
bedst kendt af Entomologerne. Hvad der ligger nord 
for Linien Kebenhavn—Roskilde af Søer, Moser og 
Skove er de utallige Gange gennemkrydset af Sam- 
lerne, og man kan vist trøstigt sige, at Hovedmassen 
af de hos Samlerne værende Insekter bærer som 
Lokalitetsbetegnelse et eller andet Sted fra denne Egn; 
og Zoologisk Museums Leddyrsamling kunde absolut ikke 
tænkes, hvis alt, hvad der var fra Nordsjælland baade af 
enkelte Dyr og biologisk Materiale blev fjarnet fra Sam- 
lingen. Den Plet af Danmarks Jord, der først er under- 
søgt entomologisk, er vel nok Frederiksdal, hvor Otto 
Frederik Müller virkede som Linné’s Samtidige om- 
kring ved 1700 Tallets Afslutning. Men denne Lokalitet 
maa sikkert være i høj Grad forandret siden O. F. Miil- 
lers Tid, man behøver bare at tænke paa, at Ephemera 
danica er beskrevet af ham efter Stykker, der er tagne 
ved Frederiksdal, for at forstaa, hvad Kulturen har lagt 
øde her. — Turen er dernæst kommet til Dyrehaven, 
og den er kommet ret hurtigt efter, at Frederiksdals Glans- 
tid var forbi. Man behøver bare at mindes gamle Drew- 
sen, der opdagede den senere Professor Schiødte, da 
han en Dag „henimod Begyndelsen af Trediverne" (3: 1830) 
traf et ungt Menneske, der gik i Dyrehaven og samlede 
Insekter. Saa er der tilmed det gode ved Dyrehaven, at 
den er evig, uforanderlig den samme. Det er jo ellers 
en Erfaring, som vi Entomologer gør fra Aar til Aar: 
der er intet Landskab, der forandrer sig som en Skovegn. 
I Aar høje Graner med Masser af Barkbiller, næste Aar af- 
drevet Skov med Gederams og de Dyr, der hører hjemme 
paa solaabne Pletter, saa de følgende Aar, lave Bøge med 
