92 
Hindbær imellem og endelig Risbeg og ung Bøg uden Dyr. 
Vi finder en Dag en udmærket Lokalitet, 10 Aar efter kan 
vi næppe kende Egnen igen. Dog dette gælder som sagt 
ikke om Dyrehaven, for det Præg af Parklandskab, som 
nu kendetegner denne Skov, har den ejet i det sidste 
hundrede Aar; og vel falder der hvert Aar i Vinterstor- 
mene adskillige gamle Kæmper blandt Bøgerne, men nye 
er stadig paa Vej i Indelukkerne, og vel kan det ene eller 
det andet Hjørne af Skoven være det mest fremtrædende, 
det kunde f. Eks. nok nu se ud til, at det tidligere For- 
tunens Indelukke og Partiet ned mod Strandmøllen for Ti- 
den eri Opgang, mens Partiet mellem Fortunen og Klampen- 
borg tyndes stærkt ud; det samlede Indtryk af Dyrehaven er, 
bortset fra Vejanlæg og Forter, det samme fra Aar til Aar. 
Og de Dyr, som de gamle Entomologer i saa rigt Maal 
har samlet her, kan vi vente stadig at finde, og nye 
finder vi hvert Aar desforuden. Vi lo nok ad gamleSchlick, 
naar han mente, at Dyrehaven var den bedste Lokalitet 
paa Jorden, men noget er der alligevel om det, for dansk 
Entomologi vilde ikke have været det, deu nu er, hvis 
vor Hovedstad havde ligget paa en øde Hedestrækning. 
De fleste nulevende danske Entomologer har mange Gange 
besøgt Dyrehaven, saa noget nyt kan Forfatteren af disse Lin- 
jer ikke fortælle om Lokaliteten. De Ture, jeg mindes 
med største Glæde, er Turene til Fortunens Indelukke, 
især Juniturene. Naar Sukkerlokningen lidt før Tusmør- 
kets Begyndelse er smurt, og man sidder under en af 
de gamle Ege og nyder Aftenens Stilhed, da forekommer 
det mig, at man først rigtig forstaar den danske Mid- 
sommers Ynde og Trylleri. Og hvor mærkelig er det ikke, 
at se denne Sværm af Dyr færdes i den stille Skov, 
alle disse Individer, som saa udmærket forstaar at skjule 
sig om Dagen, saa vi næppe aner deres Tilværelse, før 
den duftende Sirup kalder dem hid, og hvor mærkeligt 
at lægge sig under de nysudsprungne Ege og høre det 
