239 
i Vandet; inden Vinteren strander de, torlegges og Flu- 
erne sammen med de i dem levende Snyltere klækkes 
næste Foraar. Derfor er det tidlige Foraars Opskyl et let 
tilgængeligt og rigeligt Materiale til Klækning af Snylte- 
hvepse. 
Som bekendt betyder Overgangen fra Larve til Puppe 
for mange Insekter en radikal Forandring af Livsvilkaar, 
idet Larven jo ofte aander ved Gæller (mange Vandinsekter) 
eller ved Hudaandedræt (Snyltehvepse), medens Puppen 
altid (undtagen Vaarfluepupper) har aabne Spirakler og 
aander atmosfærisk Luft. Vandinsekter, hvis Kokoner eller 
Puparier anbringes under Vand, søger derfor altid for at 
fylde disse Puppehylstre med Luft, som Puppen derfor 
kommer til at ligge i. Snyltehvepsene i saadanne Former 
(især Braconiderne i de minerende Fluelarver) lever som 
Larver inde i Værtlarven og faar da deres Iltforsyning fra 
dennes Blod, men naar Værten har dannet Puppehylster 
og fyldt dette med Luft, bryder Snylterlarven ud og for- 
pupper sig udenpaa Puppen (men altsaa inde i Pupariet), 
og dens Aandedræt er da et ganske normalt Trachéaande- 
dræt, det spiller ingen Rolle, at Værtpupariet er nedsænket 
i eller flyder om paa Vandet, Snylteren har sin Beholdning 
af atmosfærisk Luft at tære af, til den klækkes som Imago 
og bryder ud. 
Anderledes er Forholdet hos de smaa Proctotruper og 
Chalcidier, som snylter i Æg af Vandkalve, Vandtæger 
og Guldsmede, indborede i Vandplanters Stængler og Blade, 
og som saaledes ogsaa er knyttet til Søens Vegetation. 
Deres Respirationsforhold — der vel forøvrigt maa være 
de samme som for alle Ægsnyltere overhovedet — maa 
være præget af, at de gennemløber hele deres Udvikling 
inde i de ikke luftfyldte Værtæg. Snylterpupperne og -ima- 
gines kan i Ægget ikke aande ved deree Trachésystem, 
men maa faa den fornødne Ilt fra den omgivende Blomme- 
masse ved Hudrespiration. 
