SCHÖYEN: om MICROPTERYX-LARVERNES OPTRiEDEN. 39 



rende den lille MölslcCgt Microptervx. Dahlbom har tydeligvis 

 ikke lykkedes at faa disse Larver udklaekkede, men har ikke 

 desto mindre paa Grund af deres Förekomst paa Birk sammen 

 med Birke-Snudebillerne fölt sig saa »moralsk overbevist» om, at 

 de maatte höre sammen, at han uden videre har slaaet dem 

 sammen uden Stötte i nogen direkte Observation. 



Vi har har i Skandinavien 3 almindeligt udbredte Arter af 

 Slaegten Min-opieryx, hvis Larver paa den af Dahlbom skildrede 

 Maade leve minerende i Birkeblade, nemlig M. sparmaiinella 

 Bosc, M. unimactilella Zett. og J/. semipurpurella Steph., medens 

 en fjerde Art, M. purpitrella Haw., der ligeledes lever paa samme 

 Maade, endnu ikke vides fandet inden Skandinaviens Graendser, 

 men dog nok ogsaa turde vaere at finde her, da den förekom- 

 mer baade i England, Skotland og ved St. Petersburg. De flyve 

 tidlig om Vaaren og et Stykke udover Forsommeren blandt Bir- 

 ketraeerne og laegge sine ^-Eg paa de unge udspringende Blade, 

 hvori man saa senere faar iagttage Larvern e i större og mindre 

 Antal alt efter Omstaendighederne. Hofmann fandt dem i det 

 anförte Aar i meget stort Antal ved Regensburg, men ellers sy- 

 nes de i Tyskland, ligesom overhovedet i det övrige Europa, 

 ikke at gjöre sig videre bemaerkede, hvorfor de som naevnt ikke 

 findes omhandlede i Forstliteraturen. Hos os derimod höre disse 

 Larver ligesom Cidaria J Hutat a' s til de Insekter, der gjör sig 

 mest bemserkede i vore Fjeldbirkeskove, hvor de ofte optraede i 

 en saa enorm Maengde, at Skoven over store Straskninger staar 

 aldeles brun, idet snart sagt hvert eneste Blad er besat af Lar- 

 verne. 



Forstmester Barth, hvem jeg skylder mange interessante 

 Meddelelser angaaende Forstinsekternes Optraeden her i Landet, 

 har til forskjellige Tider meddelt mig Exemplar paa disse smaa 

 Minerlarvers Masseoptraeden inden hans Forstdistrikt, saasom i 

 Gudbrandsdalen, Valders o. fl. Sleder. Saaledes meddelte han 

 mig i 1876, at »Fjeldbirkeskovene begge de foregaaende Aar ud 

 paa Sommeren mangesteds havde et mere og mindre brunligt 

 Udseende, hidrörende fra, at Bladene var visnede, fordetmeste 

 til omtrent Midten af deres Lœngde fra Spidsen af; nogle ikke 

 saa langt, andre helt ned til Bladstilken. Dette var foraarsaget 

 af en liden Larve, der levede mellem Over- og Underhuden, 



