112 ENÏOMOLOGISK TIDSKRIFT 18S4. 



(len manliga, utpräglade karaktärsfasthet, som utmärkte honom un- 

 der hans ovanligt långa, hedrande embetsmannabana, hvilken strax 

 efter i Upsala 1816 aflagd Kansliexamen tog sin början i Kg). 

 Maj:ts Kansli och Generaltulldirektionen. Inom tullverket erhöll 

 F. det ena förtroendeuppdraget efter det andra och det var hans- 

 dugande kraft och ihärdighet som framtvingade det 1839 af KgL 

 Maj:t för riksdagen framlagda af F. utarbetade förslaget till eri, 

 friare tullstadga. Han hade såsom tulldistriktschef i Göteborg, tilt 

 hvilken befattning han utnämdes 1826, haft allt för rikliga tillfäl- 

 len att på nära håll se till hvilken demoralisation allt för stränga 

 skyddstullar och införselförbud ledde genom det af allmänheter» 

 ofta mer eller mindre hyllade lurendrejeriet, som var en omedelbar 

 följd af den prohibitiva tullstadgan, — han hade sett detta elände 

 fortgå i allt för stor skala, för att icke uppbjuda all sin kraft och 

 förmåga att undandraga detsamma dess verkande orsaker, och han« 

 lyckades införa Sveriges handels- och näringslif å nya iriare ba- 

 nor, samt rönte den sällsporda lyckan att upplefva den storartade 

 utveckling inom fosterlandet, som deraf blef en följd. 



Från 1840 till 1847 satt han i Konungens råd, först såson> 

 finans- och sedan såsom civilminister, och hade derunder tillfälle 

 att skapande och ordnande inverka på det nydanade departe- 

 mentala styrelseskicket. Då han 1847 utbytte taburetten mot 

 landshofdingestolen i Göteborgs län, efterträddes han i statsråds- 

 embetet af sin nämde tvillingbroder, som fullföljde hans idéer. 

 Från landshöfdingetjänsten tog han afsked 1864 och flyttade till 

 Stockholm, men hans verksamhet till fäderneslandets bästa var 

 icke dermed slut, ty efter nya statsskickets införande blef han 

 genast ledamot för Göteborgs läns landsting i första kammaren: 

 och bibehöll fortfarande detta hedrande uppdrag till 1878, då. 

 han afsade sig förtroendet. Under riksdagarne 1868 — 72 var 

 han första kammarens vice talman och först vid 82 års ålder 

 (1878) upphörde han att deltaga i offentliga värf. 



Det må i sanning sägas vara förundransvärdt, att denne man^ 

 som utvecklade en så rastlös och så djupt ingripande verksamhet 

 i fäderneslandets tjänst under en så lång följd af år, kunde un- 

 der all denna vidsträckta verksamhet finna tid att sysselsätta sig 



