lampa: sällsyntare svenska lepidoptera. 147 



— Tvänne ex. tagna i Bohus län af prof. Boheman. Det ena 

 af dem har ryggen i midten mörkbrun. 



v. degenerana Hb. Tortr. f. 8, Framvingar och rygg 

 grå- eller grönaktigt hvita; de förra med tydliga svarta tecknin- 

 gar, basen och tvärbandet öfver midten mörkbruna eller svartak- 

 tiga och skarpt begränsade. 



Mellan denna form och dilutana kunna inga bestämda gräns- 

 skilnader uppdragas, emedan ofta exemplar påträffas, hvilkas färg 

 lika mycket påminner om den ena som om den andra af dem. 

 Samma är äfven förhållandet mellan hufvudformen och dilutana. 

 Professor Aurivillius har fått denna form utkläckt ur puppor 

 från Helsingland samt vid Stockholm, der äfven herr Hofgren 

 förlidet år erhöll ett exemplar; men detta afviker något, hvad de 

 hvita teckningarne beträffar, från den typiska formen. Enligt herr 

 Sparre Schneider skall den förekomma sällsynt uti södra Norge. 



ab. punctana Hb. Tortr. f. 9. Framvingarne rhörkgrå, 

 stötande i blåaktigt, med tvänne svarta punkter helt nära det 

 inre tvärstrecket, samt ett par eller flera sådana invid våglinien. 



— Museum eger ett exemplar från Småland (Boheman), men dess 

 framvingars grundfärg är gulbrunaktig. 



ab. ramosana Hb. Vög. & Schmetterl. 75, 1793; Tortr. 

 f. 10. Framvingarne mörkgrå, med ett utåt tregrenigt, svart 

 streck från basen till våglinien. — Härvarande (riksmusei) 

 exemplar har främre hälften af framvingarne gulbruna och är 

 hemfördt från Blekinge af Boheman. 



Såsom af årtalen synes, är detta namn det äldsta, men att 

 uppföra en sällsynt aberration såsom hufvudform blir alltid min- 

 dre lämpligt, enligt mitt förmenande. 



Hylophila bicolorana Fuessl. Af denna vackra fjäril eger 

 riksmuseum intet svenskt exemplar, oaktadt professor Boheman 

 länge vistades i Småland och sedermera gjorde resor till Gotland, 

 Öland och södra Sverige, för att insamla insekter. Då ej heller 

 kyrkoherde Wallengren i sitt arbete öfver Spinnarne namngifver 

 någon bestämd lokal för densamma, så kunde man nästan vara 

 frestad att tvifla på, att den tillhörde Sveriges fauna. Men i 

 detta, liksom i ett och annat dylikt fall förut, hafva sista tidens 

 ifrigare efterforskningar bekräftat äldre uppgifter och det är denna 

 gång konservator W. Meves, som det blifvit förbehållet att åt 



