158 ENÏOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 884. 



Alla dessa grässlag, med undantag af tiniotej, ätas af gräs- 

 masken. På vallar och lindor finnas, utom gräs, äfven en mängd 

 andra växter. Af dessa äter gräsmasken icke följande: 



Ätiväxtcrna inbegripet Idöfver — Papilionaceœ. 



Höskallra — Rhinanthus. 



Mjödöri, Elggräs — Spirrea. 



Solöga — Ranunculus. 



Klofibla — Crépis. 



Parasollväxie7- — Umbelliferse. 



Ögentröst — Euphrasia. 



Roll eka — Achillea. 



Hösifihla — Leontodon autumnalis. 



Presikrage — Chrysanthemum. 



Guldris — Solidago. 



Baldur shr a — Matricaria inodora. 



Grådo — Artemisia vulgaris. 



Mar I äg — Polygonum vi viparum. 



Kråkklöfver — Comarum palustre, som växer på fuktigare 

 ställen och å mera sidländta lindor. 



A^'id ett närmare aktgifvande härpå kunde jag ej undgå att 

 draga följande slutsatser, på hvilka jag vill fästa uppmärksamhet. 

 Då nämligen, såsom jag förut omnämt, gräsmasken under sina 

 olika utvecklingstillstånd är helt olika organiserad, så måste han 

 äfven, såsom jag också förut omtalat, i sitt larvtillstånd lefva på 

 annat sätt än såsom fullt utbildade, d. v. s. fjäril. Derför kan 

 man säga, att det måste vara nödvändigt för larverna att till sin 

 föda icke begagna sådana växter, hvilka genom sina saftafsön- 

 dringar kunde tjäna dem till näring, sedan de blifvit fjärilar. De 

 uppräknade växterna äro just sådana. 



Om man således tager i betraktande, att larven icke förtär 

 klöfver, och att ti?>iotej, sannolikt för sin fasthet, icke lämpar sig 

 för hans tuggverktyg, så se vi att dessa foderväxter, som nedåt 

 landet anses så förträffliga, äfven mera allmänt borde odlas i 

 Norrland. Äfvenså vicker och andra halgväxler. 



Jag har förut antydt, att en insektshärjning sådan som gräs- 

 iiiaskens i sina följder kunde blifva till gagn för jordbruket. 

 Härmed åsyftar jag icke blott den omständigheten, att gräs- 

 masken lemnar tillbaka åt det jordstycke han sköflar en viss 



