148 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 885. 



Hymenoptera: Parasithvepse har navnlig i 1884 vist sig i 

 stor maengde, såvel på fjeldet som i lavlandet, uden tvivl i sam- 

 menhreng med den nedenfor omtalte udvikling af enkelte som- 

 merfiigle. Hidtil har snyltehvepsenes tallose skarer lidet vxret 

 påagtede inden vor arktiske region; men i den forlöbne sommer 

 har jeg med , iver begyndt at indsamle disse interessante vœsener, 

 og håber med tiden at skulle kunne sammenbringe materiale til 

 en fremstilling af Ichiieumonid-iz.ViVLd,ç.x\ i Norges polartrakter. Den 

 er ingenlunde fattig, hverken på arter eller individer, ser det ud 

 til; alene af Lepidoptera er der jo over 400 arter at holde i 

 tömme og dertil en hasr af bladhvepse, som er större end man 

 skulde ventet det under så hoi nordlig bredde. 



Småting er imidlertid alt dette mod den hjemsögning af 

 Vespa i etpar arter, som vi de 2 sidste år har vaeret udsat for, 

 navnlig ude på öerne, og ved Tromsö kanske allervaerst. Hvem 

 kan t3elle de tårer, som disse ondskabsfulde dyr har afpresset de 

 stakkels börn, eller de eder, som slåttefolkene har udstödt, de 

 halvt tillukkede öine og ophovnede haender og kinder, som har 

 vaeret bårne tilskue i disse års höstmånederr Dette klinger måske 

 som en overdrivelse, men kommer dog sandheden temmelig naer, 

 og interessant skulde det vœre at få vide, om man sydpå har 

 iagttaget noget lignende; jeg opfordrer herved mine aerede kol- 

 leger til at fremkomme med deres erfaringer. De byggede sine 

 reder eller bol överalt, i jorden, i stengjserder, bag panelet på 

 husene, under havebaenke, på tra^erne; det vrimlede af hveps på 

 alle blomster og buske, vinduerne var fulde af dem, de kröb på 

 talerkenerne, når man sad tilbords, nöd af syltetöifadene, kröb 

 ind under kla^derne og i håret og — skånede ingenlunde da- 

 mernel Selv slap jeg med 2 anfald i 18S3 og i i 1884, men 

 det var kun ved at anvende den yderste forsigtighed på mine 

 udflugter. Når man gik i skovene, hörtes der en dump surren, 

 som endnu klinger i mine ören, hveps överalt, det var naesten 

 til at fortvivle over; specielt mindes jeg et forsög på at fange som- 

 merfugle på en myr over i Tromsdalen i begyndeisen af August 

 sidste sommer, som imidlertid fik en meget hurtig afslutning, i 

 det jeg kun ved en skamraelig flugt undgik de tahige fiender, 

 som pludseligt vrimlede frem fra sine underjordiske boliger i)â 

 alle kanter. Tilslut vovede jeg naesten ikke at traenge igjennem 



