— 183 - 



ndtrykt, — de mange Hænder, som om Høsten er i trav! Virksomhed 

 med Brislingens Tilgodegjørelse, ser selvfølgelig intet heller, end at den 

 maa være i Fred i Gydetiden, og livad endelig Brislingen som Gjødsel 

 angaar, saa liar jeg fra saa kompetent Hold, som man kan ønske sig, 

 faaet det Svar, at den ogsaa her er temmelig tarvelig (noget helt andet 

 er da Ganet — Gjællei-, Hjerte o. s. v. — af Vaarsilden f. Ex., — for 

 1 Tønde af saadant Gjodningsstof faaes friskvæk tiere Kroner). Den nævnte 

 Tvivlraadighed hos enkelte Fiskere gjaldt kun den Side af Sagen, hvorledes 

 man dog skulde bæie sig- ad, naar man ikke paa Forhaand havde Vished 

 for, hvorvidt man kunde blive af med sit Brislingstæng; men hertil svarede 

 Flertallet, at det med Nutidens Kommunikationer ingen Vanskelighed er 

 at komme til saadan Vished, — og den i Tilfælde til Mad eller Agn 

 uafsættelige Fangst maatte simpelthen slippes tri igjen. 



Idetheletaget raader der efter min Erfaring overalt sterk Misnøie 

 med, at saameget af det, som optages af Sjøen, udelukkende gaar til 

 Gjødsel eller i mer eller mindi'e raadden Tilstand styrtes overbord igjen. 

 For andre Fangstredskabers Vedkommende blev det vel vanskeligt at tinde 

 Regler, som kunde afstedkomme ønskeligere Forhold, men for Nøterne 

 maatte saadant kunne ske ; man hører saaledes ikke sjelden saadanne 

 Udtalelser, at det forargelige Syn af Dynger af død Sild baade her og der 

 i Fjæren i væsentlig Grad vilde undgaaes, om man uden videre lod Stæng 

 fare, af hvis Indhold mindst saa eller saa mange Procent var uanvendeligt 

 som ovenfor nævnt. 



Januar 1897. 



H, L, Buvig. 



