— 188 — 



erkjemlt, at denne Prøve var simpel og* j^rei nok samt oftere tilføiet, at 

 nu «liar de lært den Kunst med». 



Ved at indsamle Oplysninger fra omtrent alle større Fiskevær inden 

 Distriktet under li Aars Skreifiskeiier har det vist sig, at Piskernes 

 Erfaiing- gauv ud paa, at <sPjordsild» enten den er stor ellei- smaa, enten 

 fed eller mager, i Regelen er et temmelig kleint Agn og staar ikke alene 

 tilbage foi- Havsild ja for magei- Storsild og udgydt Vaarsild, men 

 endog kan være daarligere end gammel Spegesild og anden Saltsild. Men 

 under et travlt Skreiflskeri, naar det gjælder at faa udsat Linerne i saa 

 stor Mængde som muligt, fordi der er en stor Pisketyngde under Land, 

 er man lidet noieseende med livad Slags Agn der s;ettes paa Anglei-ne, 

 og Piskerne er da heller ikke saa nøie om, hvad de betaler for Agnsilden ; 

 fast ubrugelig Pjordsild sa^lges da med Letlied; thi «Sild er Sild og Agn 

 blir Agn, naar det sættes paa Angelen». Hvad der paa den Maade ødsles 

 med Udlæg til Agn er ganske betydeligt. Naar det erindres, at alene 

 Søndmøre (med Aalesund) kan forbruge Agnsild til et Beløb af Kr. 40 000,oo 

 å Kr. 60 000,00 om Aaret — til Skreifisket og Bankfisket — og følgelig 

 det hele Distrikt mindst ligesaameget til, samt at der ofte gaar tilspilde 

 større Masser af Agnsild under længere Tids Landligge, saa vil det for- 

 staaes, at det baade er af stor økonomisk Betydning at faa godt Agn 

 (frisk Sild) og at have Anledning til at faa Agnsilden opbevaret i fersk 

 og frisk Stand under Landligge. Sagen er særlig økonomisk vigtig for 

 de Piskere, som bærer det hele Udlæg til Agnforbruget, hvad enten 

 Agnet kan benyttes som saadant eller maa kastes bort som bedærvet. 

 (Spørgsmaalet om Agnsildsfryseriers Nytte skal jeg ikke her komme 

 næimere ind paa; thi, som ovenfor berørt, vil dette blive omhandlet ved 

 en anden Anledning). 



Piskernes Kjendskab til andet Agn end Sild er i Almindelighed ikke 

 stort; kun i enkelte Pjorde og paa nogle faa Steder ved Kysten har 

 Piskerne lært sig til at bruge forskjellige Slags Agn istedetfor Sild, naar 

 det er nødvendigt. At der hist og her ogsaa andensteds findes erfarne 

 Piskere, som har godt Skjøn paa at vælge Agn, afsvækker ikke den 

 Kjendsgjerning, at Piskerne i Almindplighed ikke er saa k3'ndige i dette 

 Stykke, som de kunde formodes at være. Den som oftest noksaa lette 

 Adgang til Sild har rimeligvis af holdt dem fra at prøve andet Agn. — 

 Det er heller ikke almindeligt i mit Distrikt, at der til samme Slags 

 Piskeri benyttes forskjelligt Agn i Henhold til Aarstiden og til Fiske- 

 pladsen; den Omhu, som f. Ex. de hollandske og engelske Linefiskere 

 ude i Nordsjøen viser i Valg af dette «rette Agn» for en vis Tid af Aaret 

 og for de forskjellige Banker i Nordsjøen eller Kanalen, er noget som er 

 forholdsvis sjeldent for vore Piskere. Der findes dog Steder i mit Distrikt 

 ogsaa, hvor Piskerne baade har Kjendskab til denne «Piskens Natur» for 

 et vist Agn og virkelig jævnlig søger at faa fat i det «rette Agn»; men 

 det kunde og burde været almindeligere og vilde snart vise sig at bringe 



