— 154 — 



liar jog hidtil kun taaet den Rede, at Forlæn^elsen af Linien Kjæninxjluen 

 (nordenom VeantiKjcu. paa Karmoen) — Kaiyhnlmc.n ved Indløbet til Vea- 

 vaag:en dannede en Delelinie; nordenfor denne har da Garnfiskerne holdt til, 

 søndenfor Linefiskerne, -- efterat Garnfisket, som vanligt, naar det hele Fiskes 

 Slutning- nærmede sig\ var forbi, var rimeligvis Linefisket frit overalt. 



— For vore Fiskere vil en tilfi-edsstillende Løsning af dette Spørgsmaal 

 være af stor Betydning; men man maa være sikker i Sagen, før noget 

 her gjøres, — bl. a. er Omraadet idetheletaget noksaa begrænset, og der 

 er ogsaa forøv rigt flere betænkelige Sider at overveie. 



Dernæst bliver Regler angaaende Daglinebruget nødvendige. Der 

 tabtes neppe iiog-et ved et totalt Forbud derimod før Iste Marts ialfald, 



— kanske kunde gjerne første Halvdel af Marts ogsaa indesluttes deri — , 

 da det jo først er langt paa Vaaren, omtrent naar Garnfisket ophører, at 

 man gjør nogen nævneværdig Fangst paa Dagliner. Endvidere var det 

 vist ikke uheldigt, om Sætning af Dagliner først maatte finde Sted 

 Kl. 10 Formiddag, og Trækningen være tilendebragt f. Ex. Kl. 3 om 

 Eftermiddagen. Nu kan kun altfor let en Masse Redskaber blive trukne 

 iland, oieblikkelig efterat de er satte, og Resultatet af hele Møien blive 

 bare Tab istedetfor Fangst. 



Lovens § 1 — sammenholdt med § 4 i vedkommende Lov af 

 Vi, i 878 — siger bl. a.: «Hvo, som til eget Redskabs Optagelse er 

 nødt til at løse fra hinanden eller kappe Andenmands Redskab, skal igjen 

 tilbøriigen sammenknobe dette.» 



Da det desværre ikke er overflødigt, indpi'entes gjentagende nd- 

 trykkelig, at der paastikkes behørige Bøier (Kavl), hvor Knobning ikke 

 maatte kunne foretages. 



Af Lovens § 1 — sammenholdt med § 5 i Loven af 1878 — frem- 

 gaar — som af lignende Love foi-øvrigt og som det ene tilbørlige, at det 

 blot er Redskabers Drift eller Staaen i Fare for paa anden Maade at 

 tabes, som betinger Bei'geløn; der har ialfald af og til været «berget» 

 mere end nødvendigt ogsaa. Der burde dog ikke være Tvivl om, at man 

 ikke skal give sig i kast med andres Redskaber, saalænge der endnu er 

 Spor af Mulighed for at komme klar deraf, — først i rent Nødsfald 

 er Masseoptrækning, forinden samtlige Eiere maatte være paa Pladsen, 

 tilstedelig. (^Se forovrlgt det ovenfoi- under Rcdskahslabet anførte.) — 

 Bei-gede Redskabei's midlertidige Opbevaring — saavelsom de straks 

 nærmere omhandlendes Baadmerkers Ud- og Indlevering - bø]- foregaa 

 paa det etter Omstændighederne nødvendige Antal Steder — efter Opsyns- 

 chefens nærmere Anordning. 



Sondmør.-dovens § 8 bemyndiger Ovei^øvrigheden til i en vis Grad at 

 forbyde Ankring paa Fiskehavet. — For Stavanger Amts Vedkommende 

 anvendtes dette Forbud i videst mulige Udstrækning, og det samme maa 

 ske for Fremtiden og.saa. Ordene i «Februar og Marts Maaneder» vil jeg 

 for de her omhandlede Amters Vedkommende anbefale til Strygning. 



