— 188 - 



Dag-, bliver ogsaa mange andre hindret, hvis Lænker er i Knllision med 

 de første. 



Garnspil er nn i ahnindeligt Brng. 



En Baadværft-Eier paa Helgeland er begyndt at arbeide mindre 

 Sneseilsbaade bestemte for Linefiske. 



Ågndampernes Antal forøges, og saalænge der inden temmelig lang 

 Afstand tindes Sild eller Lodde i Not i tilstrækkelig Mængde, vil ikke 

 alene Lofotfiskerne, men ogsaa Torskefiskerne i de fleste øvrige Vær 

 langs Kj^sten, erholde Agn tilført. 



Denne bekvemme Adgang til at erholde nok af fersk Agn har 

 imidlertid næsten overalt vænt Fiskerne af med at holde nogen Resei*ve- 

 forsyning, hvortil saltet Skjæl og Blæksprnt samt «Spiitgaar^ i særlig 

 Grad egner sig, da disse Agnsorter meget længe beholder sine gode 

 Egenskaber som Agn, naar de er ordentlig behandlede. Denne Mangel 

 paa Forsynlighed kommer sidst i Fisket eller enkelte Dage indimellem 

 tildels til at hindre Fangsten og saaledes formindske Udbyttet, især for 

 mindre eller mere afsidesliggende Fiskevær. Derimod synes Interessen 

 foi- at bjerge det engang kjøbte Sildeagn gjennem Isning eller Frysning 

 at tiltage, om der endnn sjelden kan paavises, at der gjøres Foranstalt- 

 ninger paa Forhaand dertil. 



Da Sildefisket i 1894 var saa ringe og Udsigterne for at erholde 

 nok Agn til Linefisket i 1895 mislige, forsyner endel Fiskere sig i Aar 

 mere end de nærmest foregaaende med Skjæl til Agn, hvorimod Blæk- 

 spruten næsten ikke forekom i Høsten 94. 



At ikke Temperaturmaalinger af Havvandet fremdeles toi tsættes i 

 Lofoten, anser jeg for en Feil, og vil — med Henvisning til, hvad jeg 

 tidligere, især i min sidste Beretning, har nævnt herom — anbefale, at 

 man optager Arbeidet igjen, helst saaledes, at Maalingerne følger Fiske- 

 riets vekslende Gang og soger Rede paa, hvorvidt denne staar i Forhold 

 til Temperatnrforandringerne i Havvandet og i hvilken Grad. 



Om Tilvirkningen har jeg ikke andet at sige, end hvad der blev 

 anført i sidste Beretning, hvortil henvises, nndtagen hvad der falder 

 under 



«Kunstig» Tørring. 



At man ikke har kunnet tørre Klipfisk paa Aarstider, der ikke til- 

 lader Tørring i det frie pa^ almindelig Maade, har man længe følt 

 Savnet af. Dette har tidligere føit til Forsøg paa Tørring ved flere Slags 

 Apparater, som igjen ere forladte som upraktiske. Det vakte derfor nogen " 

 Opsigt, da portugisisk Vicekonsul Thos. S. AVhitman i Annapolis. 

 Nova Scotia, konstruerede et Tørrehus, som ved at udsætte den paa 

 Stilladser indlagte Klipfisk for stærke Strømninger af vekselvis varm og 

 tør Luft, kunde tørre i ineget kort Tid noksaa store Partier, der efter 



