2 
Veirvarsler og redningsskøiter. 
Umiddelbart efter Titranulykken (13de oktober 1899) gjorde den 
mening sig gjældende, at en slig ulykke vilde kunne været forebygget, 
eller ganske sikkert blevet langt mindre, om stormvarsel var blevet ud- 
sendt til, og etpar redningsskøiter havde været stationeret ved Titran. 
Jeg har forlængst søgt at paavise, at nævnte mening beroede paa mis- 
forstaaelse eller end og uforstand. Det stormvarsel, som udgik fra 
Kristiania i middagstiden, kunde man, af mangel paa telegraf til 
Titran, ikke sendt did, og fiskerne havde jo forladt havnen længe før. 
Og om redningsskøiterne er at bemerke, at ulykken indtraf ude paa 
havet, i en saa bælmørk, regntyk orkannat, at ingen kunde se nogen- 
ting, selv ikke nærmeste skude, da lanternerne blæste ud. I bælgmørke, 
i overhændigt veir og oprørt hav kunde intet være udrettet, selv om alle 
vore redningsskøiter havde værst tilstede ude paa havet, midt 1 fisker- 
flaaden. 
Imidlertid, sagen vakte opsigt, og jeg har ladet det være mig 
magtpaaliggende at faa udrette, hvad der kunde udrettes for at være 
bedre istand til at kunne yde nogen, noksaa liden hjælp, saafremt det vilde 
være muligt at hjælpe. Efterhaanden er, ved manges velvillige sam- 
arbeide, udrettet ikke saa lidet. 
Paa speciel anmodning derom fra Trondhjem sendte redningssel- 
skabets forretningsudvalg i Kristiania en redningsskøite til Titran nogen 
tid efter ulykken; skøiten blev der indtil hele fiskerflaaden havde forladt 
titransfisket. I den næste termin var en anden skøite tilstede derude 
en kort tid ved slutningen af vinterfisket. Men først paa det aarlige 
generalmøde i september 1900, (hvor jeg mødte som nys valgt distrikts- 
formand for Trøndelagens distrikt) blev det besluttet at stationere en 
redningsskøite 1 Titran fra begyndelsen af fisket, senere i Halten, og ved 
vinterfiskets slutning ved Vigten. Næste aar opnaaede vi generalmødets 
beslutning for at faa to redningsskøiter, som fik stationer i Titran og i 
Halten, senere i sæson ved Vigten. Og paa generalmødet nu i september 
1903 lykkedes det at faa 4 redningsskøiter stationeret i Trøndelagen, 
nemlig foruden de to tidligere (i Titran, Halten og Vigten), en tredie i 
Bjørnørs fiskevær i januar og februar, og en fjerde skøite ved Sklinaa 
og Leka i slutningen af vinterfisket. Fndvidere er en af de faste skøiter 
stationeret i Halten under bankfisket i april til midt i juni, og en anden 
i Sklinna, eller Løvøvaagen, under bankfisket udenfor Namdalen i samme 
tid. Paa grund af distriktets farlige skjærgaard vil der blive søgt op- 
naaet, at alle 4 (eller flere, skøiter kan blive stationeret i distriktet for 
det hele vinterfiske; thi det trænges vel. 
