nd 
var meget rigt. Der fandtes mængder af sild, brisling og makrel, som 
vi fik i vadet, ligesaa hvitting af alle størrelser. De vanlige stranddyr 
saasom naalefiskene, stingsilden, bergnæbben osv. var tilstede i omtrent- 
lig de samme mængder, som i de tidligere aar vi undersøgte. 
Saavel udviklings- som ernæringsforholde har saaledes øien- 
synlig ikke i nogen merkbar grad været paavirket af det svovelvandstof- 
holdige vands udspyling af fjorden, og jeg føler mig derfor overbevist 
om, at disse forholde derfor heller ikke har øvet nogen indflydelse paa 
den foretagne yngeludsætning, saa meget mere, som jeg fandt torskens 
eg og larver i mængder levende i fjordens øverste lag, forinden udsæt- 
ningen fandt sted. 
I ingen af de andre fjorde fandtes spor af svovelvandstof i vandet, 
hvilket naturligvis forklares af de ovenfor beskrevne hydrografiske og topo- 
grafiske forhold, der er karakteristiske for Sandnesfjord og Søndeledfjord. 
Hvis vi resumerer, hvad jeg ovenfor har udviklet om naturforholdene 
og særlig om vandcirkulationen i de 4 fjorde, der er bleven valgte til 
de undersøgelser over udklækningens nytte, som jeg i det følgende skal 
skildre, saa finder vi, at praktisk talt alle de klasser eller typer af fjorde, 
der forekommer paa Skageraks kyst, vil findes blandt dem. 
Vi har 1 Stølefjord den korte havarm. 
Vi har i Sandnesfjord den aabne fjordtype med hurtig cirkulation. 
I Søndeledfjord finder vi den lukkede fjord med langsommere, men 
alligevel stadig og relativt livlig cirkulation. 
I Hellefjord finder vi tærskelfjorden, pollen, hvis dybder er livløse 
og gjennem aarrækker opfyldt af raadnende vand, medens de øverste lag 
stadig skifter og derved gjør det muligt for dyr at leve langs land og i 
de øvre vandlag, rigtignok med fare for at dræbes, naar dybets giftige 
vandlag med lange mellemrum løftes, fortrænges og fornyes af tungere 
vandmasser. 
