enk 
Denne tiltagende tæthed mod dybet er karakteristisk for alle de 
fangster, jeg har gjort af eg og yngel, og særlig i Søndeledfjorden, hvad 
jeg siden skal vise udførligere. 
Det lader sig tænke, at denne yngelens tiltagende tæthed mod 
dybet ogsaa kan forøges derved, at endel eg og yngel er saa tunge, 
at de kun lever i det tunge indstrømmende vand, eller efterhaanden un- 
der sin udvikling tiltager i egenvegt og sænker sig ned deri. Med andre 
ord, at kun de lettere eg og unger fjernes af den udgaaende strøm, medens 
de tyngre bliver tilbage i dybet og ikke formaar at deltage i vandmas- 
sernes cirkulation. Imod denne antagelse taler selvfølgelig det faktum, at 
det ved fiskeri er lykkedes at paavise store mængder af saavel eg som 
yngel 1 det udstrømmende vand. Hvis ingen af de dybere forekommende 
unger og eg deltog i cirkulationen, saa maatte jo alle lette eg fjernes, 
længe før de blev unger, hvad den hastighed, hvormed disse udgaaende 
vandlag bevæger sig, noksom beviser; i saafald maatte de senere stadier 
af eggene og yngelen stadig føres ind udenfra med den indgaaende strøm. 
Men bortseet herfra vil vi undersøge, om det lader sig bevise, 
hvorvidt der findes nogen mekanik inden organismerne selv eller i ydre 
forholde, der formaar at tilbageholde eg og yngel i de dybere lag og 
hindre dem i at deltage i vandmassernes ovenfor paaviste cirkulation. 
Det har været antaget, at torskens eg, eftersom de udviklede sig 
og udklækkedes til unger, gradvis tiltog i egenvegt og ganske sagte sank 
dybere og dybere i vandlagene.  Imod denne antagelse taler for det første 
det faktum, at nylig gydte ag befrugtede torskeeg og nylig udklækket 
torskeyngel forholdt sig praktisk talt ganske ens i de forsøg, som jeg i 
vaaren 1905 udførte i Flødevigen med at anbringe dem sammen i vand 
af forskjellig absolut egenvegt. De viste sig alle at flyde som en hinde 
paa vandet ved en absolut egenvegt af ca. 1.021, og ved resp. 1.019 og 
1.018 sank og flød de øiensynlig ganske i samme forhold indbyrdes (Se 
bil. I tab. 4). 
Ved den laveste egenvegt syntes et noget mindre antal larver at 
holde sig ved overfladen end af eg. Det maa herved bemerkes, at lar- 
vernes større fordeling i vandmassen ogsaa skyldtes deres selvstændige 
svømmebevægelser, medens eggenes fordeling i vandmassen kun bestemtes 
af deres egenvegt. Jo større egenvegten blev, desto mere formaaede den 
at begrænse larvernes selvstændige bevægelser nedad. 
Sammenstiller vi endvidere de fangster af torskeeg, torskeeg i sidste 
stadium, samt torskeyngel, som har været erholdte i samtlige de hovtræk, 
som ved de 4 forskjellige undersøgelsesrækker i 1905 er udførte i Søndeled- 
fjorden, Sandnesfjorden og Skagerak, og ordner dem efter dybden af det 
anvendte bøjeslag, faar vi følgende tabeller: 
