se flg 
Det fremgaar saavel af de enkelte opgjør som af sammendraget, at 
saavel eg som yngel har den samme absolute vertikale udbredelse. Naar 
saa faa eller ingen eg og unger forekommer i trækkene i de øverste lag 
fra Skagerak, saa er grunden aabenbart trækkenes faatallighed og ynge- 
lens og eggenes mere spredte forekomst og ogsaa fiskeriets større van- 
skelighed. Det sees ogsaa af disse tabeller, at saavel eg som yngel prak- 
tisk talt i samme forhold findes fordelte i de forskjellige dybder. Der 
er intet omraade, der kan siges fortrinsvis at tilhøre eg, sene stadier 
af eg eller yngel. 
En almindelig tilbøielighed hos torskens eg eller yngel til at sænke 
sig under udviklingen lader sig saaledes ikke paavise, og hypotesen om, at 
nogen væsentlig del af eg og unger ved gradvis at synke skulde formaa 
at forblive i de dybere, sagte indstrømmende lag, maa derfor opgives. 
Det næste fundamentale spørgsmaal bliver da: Kan det paavises, 
at eg og yngel deltager i den vertikale bevægelse fra dybet mod over- 
fladen, som vandet nødvendigvis maa foretage for at gaa over fra ind- 
strømmende til udstrømmende vand. 
Det viste sig, som jeg før har nævnt, ved forsøg (se bil. I tab. 4), at 
alle torskeeg og yngel holdt sig som en hinde paa vand af en absolut 
egenvegt af noget under 1.021, at halvparten flød ved lidt under 1.019, 
og at 3die-delen flød ved lidt under 1.018. Til lavere egenvegter blev 
forsøgene ikke udstrakt, men det siger sig selv, at endel ogsaa vilde 
svæve ved lavere egenvegter. 
Dette var absolut stillestaaende vand. Havde dette vand været i 
bevægelse, vilde saavel eg som yngel have fordelt sig mere i vandmassen, 
og alle resultater af hovtræk 1 sjøen, hvor vandet aldrig er stille, men 
stadig 1 større eller mindre bevægelse, viser, at eg og yngel forekommer 
fordelte i vandmassen udover det omraade af vandets absolute egenvegt, 
som ligger mellem de ovennævnte tal. 
Overgangene i vandets egenvegt vertikalt er, som alle mine hydro- 
grafiske resultater viser, ganske umerkelige i de lag, hvor yngelen findes. 
Der gives ingen pludselige og meget store overgange, undtagen klos i 
overfladen, hvor der er næsten rent ferskvand. Det er da klart, at strøm- 
men let hvirvler eg og yngel med sig op gjennem vand af nærliggende 
egenvegter, og at saa er tilfælde i stigende grad, jo sterkere strømmen er. 
Herpaa kan der nævnes flere ganske tydelige eksempler, saaledes: 
