Forholdene i 1905 afveg meget fra, hvad jeg her har skildret. 
Der var ogsaa 1 dette aar om vaaren store mængder af torske- 
larver tilstede i vandmasserne, hvad jeg før har skildret udførligt; men 
allerede i midten af mai var deres tal aftaget meget, og unger af kolje 
og hvitting forekom den hele tid meget sparsomt. 
For at kunne udføre meget lange træk, hvorved større paalidelighed 
i resultaterne kunde opnaaes, havde jeg konstrueret en meget større hov 
af 1.7 meters diameter og 4'/3 meters længde med et stykke rægenet 
nærmest ringen og hovens pose lavet af bobinet med ca. 2 mm. maske- 
vidde 1 vaad tilstand. 
Med denne store hov, hvis aabning altsaa var omtrent 3 gange saa 
stor som de vanlige 1 m. hove, gjordes der fra ?%/5—%/ en række 
træk i Søndeledfjorden, Skagerrak og Sandnesfjord med 3 m.s bojeslag 
paa hoven: 
Søndeledfjord | | 
Sandnesfjord Skagerrak 
Sørfjord Nordfjord 
4 timer 4 timer | 31/o time 59%/4 time 
Morskergde i: 62 (8—28 mm.) 16 (10—25 mm.) 138 (11—27 mm.) 7 (12—22 mm.) 
TE 10 VP V(2/mm) 7 (9—13 mm.) 24 (7—21 mm.) 
KOREN see as | 4 (11—15 mm.) 12 (9—15 mm.) || 0 13 (10—24 mm.) 
Trækkene udførtes saaledes, at hoven som regel slæbtes I time ad 
gangen, hvorpaa fangsten udtoges, og hoven atter sattes straks og slæbtes 
videre. Paa dette vis blev hoven slæbt gjennem hele Sørfjord fra Rød 
til Trondalskilen (ca. I mil —Gjennem hele Nordfjord fra Bratholmen 
til Skudodden (ca. I mil) og i Sandnesfjord fra Saltholmen og helt op 
til Laget (lidt over 3 mil). I Skagerak slæbtes saaledes i ca. '/> mils 
afstand fra landet over en strækning af næsten 17/, sjømil. Trods disse 
træks store varighed var fangsterne dog ikke relativt store, og hvis vi 
sammenligner med fangsterne 1 Skagerak fra samme dato 1904, vil det 
sees, at der den %%; 19041 20 minutter med den lille 1 m. hov er- 
holdtes flere unger, end jeg fik samme dato 1905 med en 3 gange saa 
stor hov, der slæbtes i næsten 6 timer. Se pag. 52—53. 
Maneter var der overalt tilstede, dog lidet brændemaneter, særlig 
inderst i fjorden. "Temperaturer og saltholdigheder var praktisk talt de 
samme som i fjoraaret. Men dog var yngelen saa meget faatalligere. 
Trods den største agtpaagivenhed lykkedes det mig ikke i denne tid at 
se en eneste fiskeunge under maneterne. Først et par uger senere tog 
jeg under en manet i Sørfjorden 3 smaa hvittingunger, samtidig med at 
en indstrømning af brændemaneter fandt sted, og disse var de eneste 
