OM re 
Yngelens hovedmængde indfinder sig 1 de forskjellige aar i strand- 
regionen til saa forskjellige tidspunkter, at den yngelmængde, som vad- 
træk giver et udtryk for, i høi grad er afhængig af tidspunktet for under- 
søgelsen. 
Det er derfor hensigtsløst at fastsætte et bestemt tidspunkt for 
undersøgelsen, undersøge i forskjellige aar og saa sammenligne resul- 
taterne. Thi det er umuligt at vide, om tidspunktet passede for for- 
holdene i det bestemte aar. Man ved aldrig, naar den høieste yngel- 
mængde er tilstede, eller naar aarets hele produktion af yngel er tilstede. 
Men selv om man antager resultaterne for de forskjellige aar som 
sammenlignbare, saa viser det, jeg ovenfor har skildret, at yngelmængden 
paa den samme aarstid varierer Ssaameget fra aar til andet selv der, 
hvor kunstig udklækning ikke er anvendt, at det er ganske udelukket, 
at man kan bevise noget om udklækningens nyttevirkning ved at under- 
søge yngelmængden i en fjord et aar, næste aar udsætte yngel og saa 
atter undersøge, om der er mere yngel. 
Naar der saaledes erholdtes mere yngel i Søndeledfjorden i sep- 
tember 1904, efterat yngel var udsat, end i 1903, da ingen udsattes, da 
staar man paa den ene side overfor det spørgsmaal: Blev der ikke i 
september 1903 undersøgt for tidligt? (En betragtning af tabellen paa 
pag. 66 viser, at der i juli 1904 var flere aarsgamle unger, end der 
nogensinde af os er konstateret). Paa den anden side viser resultaterne 
fra Hellefjord, at forskjellen i yngelens antal her er lige stor i de to 
aar, og at der ogsaa her var en meget større yngelmængde i 1904 end 
i 1903, tiltrods for, at ingen udklækning var anvendt, ligesom alle de 
undersøgte fjorde dette aar havde høie værdier. 
Sikre holdepunkter kan efter min opfatning kun naaes ved paa 
grundlag af de omtrent samtidige undersøgelser 1 forskjellige fjorde at 
bedømme de forskjellige tidspunkters og aars yngelmængder i forhold til 
hinanden for de forskjellige lokaliteter. Og denne sammenligning viser, 
som ovenfor nævnt, at i de aar, som er rige paa yngel, er rigdommen 
fælles for en større kyststrækning, og naar der er lidet yng el, 
da kan fattigdommen ogsaa overalt paavises. 
Der lader sig saaledes paavise en lovmæssighed i yngelens mængde- 
vise fordeling for en større del af Skagerakkyster. Denne lovmæssighed 
tyder paa, at vi her staar overfor et saa stort naturfænomen, at man 
ikke kan vente at kunne paavise nogen virkning af den ringe indgriben, 
som mennesket med udsætning af relativt smaa mængder drivende yngel 
formaar at udøve. 
I aaret 1905 var derfor ogsaa yngelmængden liden selv der, hvor 
der var udsat yngel fra Flødevigen. 
