ET Bilag II. 
Ved direkte observationer konstaterede jeg, at hoven under slæb- 
ning med ? og 5 m. slag, temmelig nøilagtig fiskede i den tilsvarende 
dybde, idet bøieslaget stod fuldstændig lodret op. Ved forsøg med 
dybere slag 10 og 20 m., antager jeg, at hoven ikke har fisket fuldt 
saa dybt som slaget angiver, da vandets friktion mod bøien og bøie- 
slaget nødvendigvis maa bidrage til, at hoven under slæbningen vil løftes 
endel. I dette forhold ligger der altsaa en feilkilde, hvis vegt kun skjøns- 
mæssig kan bedømmes. 
En anden feilkilde er at søge i det forhold, at hoven, saavel under 
sin synken, som medens den bliver trukken op, fanger noget som tillæg 
til den egentlige fangst, medens den slæbtes. Jo dybere altsaa det eg- 
førende lag er, hvorigjennem hoven synker ned og hales op, desto flere 
eg vil der naturligvis fanges paa veien ned og op. I visse tilfælde, 
naar egmassen er stor, saavel i de øvre som i de dybere lag, vil saa- 
ledes dette forhold bidrage noget til at gjøre fangsten i dybet større 
end i de øvre lag, saaledes at forholdet mellem dem ikke blir ganske 
stemmende med virkeligheden. 
Hvad angaar metodens evne til at give et sandt billede af eggenes 
og yngelens mængdevise forekomst, da vil jeg fremholde, at jeg ikke 
tror den istand hertil. 
Jeg er nemlig ikke i tvil om, at hoven ikke formaar helt at filtrere 
den 9250 meters vandsøile, der svarer til den distance, som den slæbes, 
og at den saaledes ikke formaar at tilbageholde alle de eg og unger 
der findes i denne vandsøile. Dens filtreringsevne formindskes nemlig 
gradvis i den tid, den slæbes, idet planktonalger og smaa krebsdyr grad- 
vis tilstopper dens masker, og der er visselig en hel del eg og yngel, 
som saaledes ikke kommer med. Denne feilkilde er efter min opfatning 
betydelig større end alle andre tilsammen. Resultaterne kan derfor ikke 
betragtes som noget absolut maal for antallet af eg og yngel; 
men det maa opfattes som et maal for, hvad der i det mindste 
findes i de undersøgte lag. 
Jeg skal ikke benegte muligheden af, at den Hensen-Apsteinske 
metode til kvantitativ undersøgelse af eggenes forekomst (vertikale træk 
fra bund til overflade)') ogsaa kunde give brugbare resultater. Men 
ogsaa ved denne metode klæber der mangler. For det første er det i 
disse strømhaarde farvande forbundet med store vanskeligheder at faa 
udført et virkelig vertikalt træk, idet strømmen vil forsætte hoven 
og trækket gjennemfiske en skraa vandsøile, hvad enten man udfører 
forsøgene fra en forankret eller drivende baad. 
1) Hvorved altsaa den egmængde, der findes under et bestemt flademaal (tilsv. 
 hovens aabning) af overfladen, kan fanges og tælles. 
